Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Привіт. Завтра знову починається п'ятий клас.
Що? Тобто ми маємо вставати о восьмій?
-Заспокойся. Ти проспав 95% літа. -Так.
ЛЕО
В дитячий клас востаннє йду Вже не такий я малий
Зве нас школа
Зможу всього добитись
Гори у мене важливих справ
Довго і нудно я виростав
Ось, зустрічайте орла
В дитячий клас востаннє йду Переріс, та це вас хай
Не гребе
Сядь, я сказав! Готуйтесь, козли
Як я пруся від самого себе
Ну добре, добре, не запросимо Лею
Нецікаво з нею
Сабріна — гарний друг
Не найліпша ідея
Мало в список попаде
Та не буде дивачок
-А якщо Саммер? -Так, давай.
Е. Пробачте?
Саммер, де мама?
Я тебе вкладу.
Ми ростемо. Мама не вічна.
П'ятий клас. Час дорослішати.
-Де… -Не питиму кави, ігноруватиму хлопців.
-Я наберу в пляшку води, відріжу чубчика. -Вона…
У всіх чубчик, але в мене завеликий лоб.
Не хочу бути схожою на іграшку чи на прибульця, щоб…
П’ять хвилинок
Коуле, це востаннє Я тебе буджу. Ти вже…
-П’ять хвилинок -Добре, п’ять хвилинок
Наполегливіше, тату.
КАРТА АЛЕРГІЙ ІЛАЯ
Краще вже
Кажуть, моя алергія слабшає
Хай стимулятор подіє Я скуштую все, що мрію
Ось вам щоденний новий моціон
До східців, нагору І наші вікна он
Найкращий поверх!
На малих не наступайте
На той рік у «Вестлейк»?
Мій кузен сказав, що там один хлопець курить.
-Щось бачиш? -Ні. Багато галасу. Давай.
Ось так.
Гаразд, ще один рік, ще одна група навіжених п'ятикласників.
Кабіре, Ентоні, ласкаво просимо.
Ти з Нью-Йорка, новенький? «Патріоти» — відстій!
Вони з Нової Англії.
-Ти одягнув футболку задом наперед. -Та ну!
-Ти подивися. Які язикаті. -Ага. Як і раніше.
Кара у светрі з «Дитячого світу».
-А ось пихата еліта. -Малі кралі.
-Окраса класу. -Де 11 — найкращий вік.
-Он «хворий, треба було сидіти вдома». -Завжди є такий.
Клоун класу, який потай ненавидить себе.
Так ржачно, Коуле!
-Дякую, Коуле! -Скільки ж цього року Коулів?
Нагадує мені полчища Джастінів 1991 року.
Не дай Боже ще знову побачити Річі.
Не може бути, ти тепер вищий за мене?
-Обов'язковий замурзаний малий. -Ні, пальці, схоже, в пилку попкорну.
-Ми щойно з Бронкса. -Новенький?
Важко. Ніколи не кидала друзів, хіба що коли ми їздили в Мертл-Біч.
Там у старенької був артрит. Я їй відкрила пакет з гірчицею.
-Перша дитина. -Не переслухати.
Ніколи не чула слова «цить».
Гаразд, народ! Хвилюєтеся?
Більшість з вас навчається в цій школі п'ять років.
Дехто сім. Ви вже великі діти!
Сподіваюся, усі знають наших улюбленців, Леонардо й Дзюркеля!
Я їх не чіпатиму.
Вони їдять, сплять і гидять в одному місці?
Агов! Я гиджу там, де спить він.
А якщо я скажу вам,
що в кінці року буде велика винагорода за успіхи в класі?
Академікатлон?
Дивися, як вона їх обробляє. Салінас, яка профі.
Найкраща з часів міс Белекі у 60-х.
А якщо я скажу, що цьогорічний клас-переможець
поїде на екскурсію в особливе місце на цілий день?
Ура!
-Салінас вагітна? -Живіт округлився.
Зейне, у клас не можна приносити їжу. Хай поки полежить у мене.
Пластівці. Я цього не очікував.
Наприкінці року три наших п'ятих класи
змагатимуться з малювання, дебатів, фізики й історії.
І якщо наш клас переможе, ми всі поїдемо в парк «Дивосвіт»!
У них є гірка-дракон. Один раз загорілася!
Так, у Європі її заборонили!
Так, але не у Флориді!
Так, точно вагітна.
Гаразд. Подивімося, скільки ви вже знаєте.
Хто знає, як це називається, коли рослина перетворює світло в поживу?
-Це процес… -Фотосинтез.
-…перетворення води й CO2 на глюкозу. -На глюкозу.
Молодець, Міє!
Тож…
Ясно. Батьки розлучилися.
Гаразд, люба. Дякую. Ти молодець. Так мило. Добре.
Подивімося, які книги ми читатимемо цього року.
Хто чув про «Павутиння Шарлотти»?
Ні! Діти завжди плачуть у кінці.
Мало вони плачуть? Треба ще сльозогони вмикати?
-Плачуть лише слабаки! -Так.
Познайомимося з Ферн і її свинкою Вілбером.
Це взагалі дурна книга.
-Так. Тварини не говорять з людьми. -І ніхто не з'їсть Шарлотту.
Тільки слухаєш про цю смачну павучиху цілими днями,
і слина тече від самої думки.
…як ви навчитеся цього року.
Вибач, Коуле. Хочеш чимось поділитися?
Яка бридота!
Як ти це зробив?
Пробачте.
Як смачно пахне.
Наступного разу краще в акваріум! Набридло салатне листя!
ВІТАЄМО БАТЬКІВ!
Добрий день, місіс Салінас!
-Вітаю, я мама Коула Вісекі. -Добрий день.
Можна швиденько? Для фейсбука? Дякую.
-Коул у вас дуже… -Виглядатиме гарно, дякую!
Чого вони корчать із себе качок?
Вражає, як вони виросли, скажіть?
У п'ятому класі ви побачите, що діти хочуть обирати самі.
Прийміть це. Нехай роблять власні помилки.
-Скільки це триватиме? -Не дуже довго, докторе Венґер.
Дехто з вас, мабуть, чув про випадок з місіс Салінас на уроці.
Я хочу запевнити, що це не пов'язано з тим, що вона їла в їдальні.
Вона просто візьме невелику відпустку. На деякий час.
Чекайте. Надовго?
А ось і бомба.
Ну… Скажімо, поки не народить дитину.
Що?
Народить дитину?
Точно? Вона була в іншого лікаря?
Знущаєтеся? Це ж було в третьому класі! Заміна була жахлива!
Я пишу доньці! Вона буде безутішна!
Боже, ми знищимо заміну!
Це як халявний рік!
-Хіба ми не хочемо виграти екскурсію? -Серйозно?
Ми можемо сказати заміні, що перерва три години.
Зможемо стріляти в неї гумками! Желейками! Приклеїмо до стільця!
Видаліть мене з цього чату.
Коуле, поміняємося іменами й не скажемо їй!
Прикольно, Коуле.
Дивитимемося кіно!
Те, де малий бачить машину для передбачень,
стає Томом Генксом
і танцює на піаніно, я забула назву. Дивно.
Це коротка назва. На плакаті…
«Великий».
Видаліть мене з цього чату.
Не можна так казати!
Розлінувалися тваринки. Вони взагалі рухаються?
-Мені б цю роботу. -Та ящірка якась стара.
Це я старий?
Дякую.
Це гатерія. Вони довго живуть. Десь до 75 років.
Я й не знав. Обламайтеся, хом'яки.
Схоже, йому скоро стільки стукне.
Він божевільний.
Ти старий, вередливий, ледачий, але це не значить, що тобі 75.
Сімдесят п'ять.
Унизу написано, що люди з планети Земля
вперше ступили на Місяць. Ми прийшли з миром…
1949 рік.
-Що тоді сталося? -Я тоді народився.
Скільки років минуло з 1949 року?
Хтозна. Це додавання.
Це в другому класі. Ми вчимо дроби.
Чудово. Чому нас не переміщають, щоб ми більше вивчили?
Чотири шістнадцятих дорівнює скільком четвертим?
-Вона йде. Вони не чують ні слова. -1967…
-Що ти робиш? -Рахую, скільки мені років.
1968, 1969, 1970…
Пальці закінчилися! Чим іще можна рахувати?
Я б тобі сказав, але тут діти.
Я мав на увазі хвоста.
Додавання. Треба поговорити з тваринами другого класу.
Та де. Ми бачимо їх лише на пожежних тренуваннях.
Вони аж у листопаді.
Що за…
Що?
Це пожежна тривога?
Мабуть, нічого такого, але ходімо. Ентоні, візьмеш тварин?
Усі евакуюйтеся! Стій, падай і котися!
Здається, я палаю!
Боже, ми щойно зробили ремонт!
Колись копи винесуть цього малого з літака.
Я припаркую вас тут, хлопці.
Уперед, поїхали.
Привіт, друзі, як пройшло літо? Щось цікаве робили?
-Спали. -Спали.
-Їли. -Багато какали.
Казково. Нагадайте, хто з другого класу?
-Я. Як справи, Ліззі? -Чудово.
Хоча я Леонардо. Ліззі — це ігуана в кабінеті містера Маркулії. Ти…
Я Синабон. Знаю. Так банально. Щойно знову перейменували.
Що ж, це краще, ніж Туп-туп.
Мабуть. Найгірші — всі про зайців. Зая-Мен, Заяджер, Зайчіні…
Так. Ви в другому класі вчитеся додавати, так?
…Зая-Цзи, Динозайр. Так, і віднімати. І те, і інше.
Чудово, слухай. Якщо я народився в 1949 році,
а зараз 2023 рік, значить, я…
Це я знаю. Рептилія.
Йолоп.
Гаразд, народ, це була хибна тривога.
Школа не горить.
Ні, скільки мені років?
А, так, віднімання. Гаразд, так-так-так, 74.
-74. Хіба далі не йде… -Полетіли.
Чекайте! Постривайте!
А потім іде 75, так?
То й що? Ти якийсь засмучений.
Синабоне!
Усі посідайте.
Я ящірка.
Добре. Не опускайся до його рівня!
Байдуже. Я приречений. Мені 74 роки. На сімдесят п'ятому здохну.
Що? Це не для класних тварин.
У неволі 75 — це нові 70.
Якщо хочеш жити, міг би робити якісь вправи.
-Наприклад? -Кліпання — це добре. Для початку.
-Я кліпаю! -Ледве.
Ну добре.
Не треба було так завзято.
Кого я дурю?
Я не можу починати тренування під кінець свого життя.
Уже надто пізно. Я все просвистів. Змарнував своє життя.
І тепер воно майже закінчилося.
Вже кирпата кума
З косою маячить
А я того життя, вважай, не знав
Десь равлик там повзе
І комаха десь летить
А я поживу з рук чужих приймав
Водорість з моря зроду не їв
Ремиґав салат противний У сциклинах не моїх
Із гнізд яєць не цупив Білок не ганяв
На самичок враження
О-ох не справляв
Робіть своє.
Друзі, зустрічайте нову вчительку.
МІС МАЛКІН
Це та, що на заміну?
Ви вже йдете? Так скоро?
Лікар радить мені відпочивати до кінця вагітності.
Поки я не повернуся, у вас буде міс Малкін.
Це не операція на мозку, дітки.
Друзі, не треба боятися змін.
Зміни — прекрасна частина життя.
Скине шапку ліс
Щоб юний лист
На гілках пробився знов
-Я не співаю. -Гаразд.
Продовжимо заняття. Сьогодні я буду викладати з міс Малкін…
Не кидайте нас, місіс Салінас!
Геть! Хутко! Злізь!
Ніяких обіймів! Сидіти!
На уроці ми сидимо прямо, слухаємо уважно, і ми що? Ти!
Що? Боже! Ми мовчимо?
Ти чудово слухала, Лоґан. Наклей собі сердечко.
ДОШКА УСПІХІВ
Сердечка для дітей, коли вони слухають. Мотивують хорошу…
Слухати — це їхній обов'язок.
Коли слухаєш, отримуєш знання, а не дурний приз!
У нас є шанс поїхати в парк…
Фу. Що це було?
Арахісове масло з шинкою. Мій тато проспав.
Нам бракує часу, тож побажаємо місіс Салінас успіху. Бувайте.
-Але я… Учні… -Ні. Я знаю. Вам туди.
-Щасти вам з власною дитиною. -Добре, діти, тоді…
Продовжуємо.
Сьогодні п'ятниця. Це означає, що один учень має взяти додому тваринку.
-Що-що? -Ми тут так не робимо.
Ніколи знову! Ні!
У моєму класі ви навчитеся відповідальності.
Ви будете його як слід годувати і повернете здоровим. І живим.
Є охочі?
-Ну ж бо. Підніміть хтось руку. -Що?
Пам'ятаєш, як нам у них удома? Нас не годують або знущаються.
Відросте.
ПРОФЕСІЙНА ТАТУ-СТУДІЯ
НАРОДЖЕНИЙ ГАНЯТИ
-Шик. -У 90-х це виглядало круто.
Я чекаю. Зголошуйтеся, будь ласка.
Ти що, не розумієш? Це мій шанс.
Я поїду з кимось із цих дітей, пошукаю відкрите вікно
-і, коли буду сам, шусть! І втечу! -Ти й у 20 років не вмів «шусть».
Я втечу. От тоді я нарешті заживу.
Вилізу на дерево. Плаватиму в каналізації. Побачу «Еверґлейдс».
«Еверґлейдс»? З тими дикими тваринами? Геть збожеволів?
У них навіть імен немає. Просто анархія.
Думаєш, така картоплина, як ти, там виживе?
-Твої останні дні пройдуть у бляшанці. -Нумо.
Хто візьме на себе відповідальність?
Чи вибирати мушу я?
Якщо ніхто інший не…
Вони потрібні. Усі хочуть вписуватися,
не треба їх судити за виглядом, видом, лобами.
Завтра в мене аеротруба,
але батько буде вдома, тож якщо можна…
-Обери одного! -Ящірку!
Слухай, коли будеш посеред дикої природи, і на тебе кинуться звірі,
не забудь змінити кольори і злитися з оточенням!
То хамелеони. Я ж не хамелеон.
Ну тоді ти труп.
Завтра в нас аеротруба. Люблю це, треба готуватися.
Це як стрибки з парашутом, але без травм.
Гаразд, у нас насичені вихідні.
До бабусі вдягти сукню? У неділю погода для штанів.
Джейда сказала «ригачка». Каже, що це не лайка. Хіба ні?
Не хочу його кидати. Але за столом йому не місце.
Він любить воду. Я скоро!
Кейло! Не лякайся його, це нечемно!
Починаю.
Так.
Новенький Кабір добрий, але мовчазний,
принаймні зі мною, може, соромиться…
Я обпекла язика.
Не геть обпалила,
інакше не могла б розказати, як я їла моцарелу.
Гей, Леонардо. Ти пропустив чудовий фільм. Завтра будеш з нами снідати.
Сподіваюся, будуть бублики з усячиною. Не розумію бублики з кунжутом.
Мама попросила мене спробувати, а я: «Навіщо взагалі струшувати мак
і сіль…»
Стривай, ти де?
Це кошмар! Я тепер все життя буду тією,
що вбила ящірку. Що не роби.
Чи зніматиму я драму, чи стану лікаркою… Не бути мені нею.
Можу видавати водійські права. Поруч із фастфудом.
Не хочу їхати далеко від батьків.
Мати моя Ґодзілла!
Що це було?
Ну? Хто це сказав?
Стіна? Стіни не говорять. Нащо стіні щось говорити?
Нащо показувати? «Якби стіни могли говорити», —
-бо вони не можуть говорити… -Статуетка!
Ти щось сказав! Ти щойно заговорив! Мамо!
-Ні! -Ти говорив!
Ти говориш!
Скажу мамі, бо подумає, що я здуріла.
Доведеться йти в школу в Тампі для проблемних дітей!
Люди не повинні знати!
-Чому в тебе мокрі лапи? -Вологі від природи.
Цить. Я благаю тебе мовчати.
Якщо дізнаються, що я розмовляю, мене відправлять до вченого.
Я мушу комусь сказати.
Будь ласка.
Ти єдина, хто мене чує.
Тоді чому ти шепочеш?
Бо ти шепотіла, і я теж хотів спробувати.
Усі ящірки говорять?
Я не знаю. Я з усіма не знайомий, але ми ніколи не говоримо з людьми.
-Чому ти говориш зі мною? -Ну, я не…
Бо хочу. Я вважаю тебе доброю.
Справді? Дякую.
Не знаю, чи вважають мене доброю, мені важко розуміти інших.
Кажуть, що ти добра, щоб бути добрими,
і якщо кажуть, що ти добра, ти така…
Я згоден.
Ти часто кажеш: «Я згоден».
Бо я чудово тебе розумію. От і все. «Я згоден». Я давно живу.
-Я думала, це щось інше. -Що, наприклад?
Що ти хочеш, щоб я замовкла?
Отакої.
Справді? Типу: «Отакої, здуріти»?
Ні, скоріше: «Отакої, я не думав, що ти все про себе знаєш».
Це видно. Люди занадто добрі й не кажуть, що я балакуча,
але я знаю, що я надто балакуча.
Бабці роблять таке обличчя. А діти виглядають сонними.
А водій автобуса такий: «Годі». Але я не можу зупинитися і…
Вибач, я слухаю. Прошу, продовжуй.
Я не звикла тамувати Свій потік безглуздих фраз
Чи цікаво це людині Чи вона уже здалась
Ну для чого я громаджу Цілі гори слів порожніх?
Уявляєш, як дратує, Коли вивержень
Спинити цих не можна?
Я бачив чимало балакучих. Вони часто...
І без угаву торохчу я Не зав'яжеш язика
І не вгамуюсь я, допоки Не прикриє рот рука
І усі, напевне, зляться На цю мовну суєту
Я ж борюсь за їхні вуха І дурницю ще дурнішу я плету
Так. Це нормально. Звичайно, діти…
Мені важкувато свою думку донести
Коли всі навколо мене, як німі
І це дуже мене лякає
Усвідомлювати факт Що люди навколо мене, як німі
Я сказав: «Я згоден!»
Знаю, я знову сказав «я згоден», вибач.
Але останній рядок був навіть не римою, а повтором.
Невже так хочеться сказати
Що тобі на думку спало?
Вони цього не люблять.
Відчуття жени від себе Що в мовчанні сенсу мало
Але як мені…
Ти питай людей частіше
Частіше питати?
Це природно Наче сміх
Просто люди всі без винятку
Страх як люблять, коли хтось Питається їх
Нічого собі. Мені байдуже до інших дітей, але…
Знаю. Чудово, що ти вмієш говорити про себе.
Коли люди щось розповідають, їм легше.
Якщо ти питатимеш інших про них, вони любитимуть бути з тобою.
Тобто ще більше, ніж люблять зараз.
Правило п'яти секунд.
Це було чудово. Дякую.
Так. Завжди радий.
Пам'ятай, не можна нікому розповідати про мене. Ніколи.
Або ми більше не зможемо розмовляти.
Добре, то ми секретні друзі? Це питання.
Так. Авжеж. Влучне запитання.
-Дякую, Леонардо. -Називай мене Лео. Я не Черепашка-ніндзя.
Саммер! Пора лягати спати, доню.
Мамо, який квадратний корінь з 91?
Що? Будь ласка, лягай уже спати.
Я не про будь-яке питання.
Гаразд. Так. Зрозуміла.
Займіть нові місця.
ФРОНТИ ДРУГОЇ СВІТОВОЇ ВІЙНИ
Уже повернувся? Побачив увесь світ за одні вихідні?
Овва. Як там «Еверґлейдс»? Якої висоти була Ейфелева вежа?
Яким був Папа Римський?
Можеш не тертися об мою подушку?
Поприбирали ті комп'ютери.
Ми не будемо вчити матеріал за допомогою іграшок.
Руське мурло.
Повільніше. Не бігати.
Не їсти книжки!
Тренере Кімуро, вибачте. Дозвольте я все виправлю.
Ось так.
Це так несправедливо.
Вона завантажить нас на повну.
Нас переведуть у школу з наркоманами.
Забудьте про поїздку. Це кошмар.
Гірше, ніж коли я загубила телефон.
Гірше, ніж тато у велосипедках!
Ніж коли я заблукала в літаку, малоймовірно, але страшно.
Як у фільмі жахів, хоч батьки забороняють їх дивитися,
якщо не рахувати піч в «Історії іграшок 3»…
Як думаєте, що нам робити?
Я розповім про це батькам.
У мого тата вплив, він дає вчителям крем від прищів,
але ти своїм теж скажи.
Чому ти розмовляєш із Саммер?
-Тепер вона мені подобається. -Знаю. Мені теж.
-Що це було? -Я їй подобаюся. Їй зі мною весело.
Весело, з тобою? Що ти робив, двічі покрутив головою? Який шоумен.
Глузуй, не соромся,
бо наступний, хто візьме мене додому, — останній.
Аякже, тільки в штани не напудь.
Обізвався той, хто заховався.
Куди мені, безстрашний Скубі-Ду.
Качка.
Качка, качка, гуска! Ай! Гаразд! Годі! Гра не така. Діти!
…Акт про гербовий збір. Очі сюди!
Ті з вас, хто підготувався…
-Салінас цього не викладала. -Так. Що за гербовий збір?
…був першим податком, стягнутим з колоністів Америки
британським парламентом.
Скайлер, що я сказала?
Відповідай! Як відреагували колоністи?
Штрафбали!
Дехто з вас отримав штрафбали.
Що таке штрафбал?
Він грав за «Кліпперс».
Ви закінчите п'ятий клас дисципліновано
або не закінчите його ніколи!
Хто дисципліновано візьме тваринку додому на ці вихідні?
Давайте я. Я знову візьму Лео.
«Лео»?
Знову? Кому він здався, двічі його брати?
ЗАРАЗ БУДЕ ГУЧНИЙ!
Усі тут боягузи для середньої школи! Так?
Не зараз! Я візьму ящірку!
Тобі буде весело з Лео, Ілаю. Можна я навідаюся?
Справді? Чудово! Прийде Зейн, але можемо позависати…
Весело вам, дітки?
Авжеж.
МОЖЕ МІСТИТИ ГОРІХИ
Вибач за ті чіпси. Обережність ніколи не зайва.
З'їж кексик з капустою.
Я маю всі вихідні бути в захисному костюмі?
Ящірки переносять хвороби, синку. Діти й собаки особливо вразливі.
Я ГОТОВИЙ.
МАМА: ДОБРЕ.
Здається, мама хоче мене забрати.
Дякую, Джулі!
Вони чудово провели час.
ДРУГЕ МІСЦЕ
Можеш порізати йому курку на шматки, щоб не вдавився?
Ай!
Що? Відросте.
Ти одягнений, як космонавт 1950-х років, а дивний я?
Тепер ти, пудель-дуделю, ще й погрожуєш мені? Дуже…
Що?
-Що… -Час вечеряти, Ілаю!
Ілаю, негайно! Людині треба три години, щоб перетравити їжу перед сном.
Здуріти можна!
-Ти говориш? -Тільки з тобою!
-Бо… -Я особливий?
Еге ж, саме так.
Добре.
Нікому не кажи. Бо мене спробують вбити, як прибульця.
Але батьки сказали, коли я чую слова: «Нікому не кажи», —
тоді я мушу їм сказати.
Вони мають рацію, але це з дивними людьми.
А я просто дивна ящірка. Ясно?
-Будь ласка, не кажи. Особливо йому. -Дрону?
Нізащо. Ти ж бачив, що він зробив з чіпсами.
Він вірний, і це чудово.
У мої шість років діти думали, що це круто.
То скажи щось про це.
Я не хочу його образити.
Я знаю, як треба. Я роками дивився, як діти рвуть стосунки.
Записуєш, чому вам треба розбігтися,
і це дає іншій людині час розібратися й не психувати.
Це вирішальний лист. Бери папір і ручку.
«Милий Дроне.
Річ не у тобі.
Бач…
Наді мною виснеш ти весь час
Я в безпеці Та цього не розуміє весь мій клас
Хай в житті було удвох не тісно нам
В туалеті я, однак, впораюсь і сам
Друзів краще пошукай нових
Є ось три-де принтер як кандидат
Ось є масажер для м'язів Ось для кухонь агрегат
Щиру дяку за турботу віддаю
Та якби надії промінець Що в день, коли прийде мій кінець
Хтось руку
Погладить мою
Річ не у тобі
Він робить це напоказ. Бачиш?
Він знає, що не одноразовий.
Дамо йому поображатися.
Ніхто не любитиме мене так, як він.
Малий, вони тебе навіть не знають. Тепер покажеш їм, який ти класний.
Я геть не класний.
У всіх є своя фішка. У 1998 році народився хлопчик, Майк Джоковіч.
Він вивчив напам'ять усі слова пісні Walkin' on the Sun.
Від Smash Mouth? Чув? Слухай, там дуже багато слів.
Річ у тім, що в багатьох дітей є своя фішка.
І це добре. У мене їх кілька.
-Дістань мені гусеницю. -Серйозно?
Повір мені.
Те, що треба.
Спробуємо.
Гидота!
Зачекай.
Якого…
Я тобі ще дещо покажу.
Ілаю, де твій захисний костюм?
Спробуй так.
Молодець.
Стережися!
У яблучко.
Що це було? Опосум?
Не знаю, але ти вмазав йому по яйцях.
Усе, зливай воду. Це не перевершити.
Запросили не всіх.
СВЯТО ДЖЕЙДИ НЕ ДІЛИТИСЯ!
Так, я повернувся.
Де твій хвіст? Тікаєш по одній кінцівці за раз?
Дай мені спокій. Мене вдарили по яйцях.
Я й забув, що там скло.
Салінас була вчителькою року! Ця жінка на заміні неприйнятна.
Я дарма роздаю вам халявні зразки крему для шкіри?
Що зробити, щоб цю відьму замінили?
Будь ласка. Вона сидить тут.
-І що? -Джею, це неввічливо.
Ну добре.
Можна говорити про вас, ніби вас тут немає?
ЗАСІБ ВІД ПРИВІЛЕЙОВАНИХ ДОРОСЛИХ
Моя дитина мала наступного року йти у «Вестлейк»,
за три роки в «Ленґлі», за сім у «Дартмут»,
тоді помірно щасливий шлюб через 14 років.
Я оплатив ту розумну дошку і вимикач.
ПОЖЕРТВА Д-РА І МІСІС ВЕНҐЕР
Якщо я дозволю вам залишити цю тварину вчителем,
ви зробите щось для мене, щоб це виправити.
Чотири секунди! Три, дві, одна. Поклали олівці.
Крім Джейди,
яка тепер буде мати додаткові дві хвилини, бо в неї «хронічний джетлаґ».
Тихо. Ніяких розмов.
І хтось із вас має взяти додому тваринку.
Зголошуйтеся, або я призначу.
Я знову візьму Лео.
У чому справа? Лео? Знову?
Двічі брати не можна, так?
Бо я б… Навіщо він тобі, нагадай?
Бо він був класний.
-А тобі навіщо? -З тієї ж причини.
Чекайте. Якщо він чудовий, я візьму.
Має бути «лікар Шкір»,
а не «Шкід».
Ш-К-І-Р. Без «Д».
Джейдо, я пофарбувала кота в зелений.
Так неоригінально.
Хіба не чудово, що в мене для тебе є?
Дрейк прийде на свято?
Я ще над цим працюю.
Я про контрольну, ті додаткові дві хвилини.
-Хто про тебе піклується? -Що зробив тато?
Бенджі, вчителька Джейди на заміні — жахлива.
Змушує дітей читати товсті книжки.
Ні!
Тато дістав Джейді те, чого нема в інших дітей.
Що, тату?
Зайвий час
Всі інші діти пріють
Над завданнями дуріють Це все не для нас
У нас – додатковий час
Я його до себе візьму. Скоро вечірка…
Не зараз. Тато вихваляється.
Буде в нас зайвий час
Це найгірший день мого життя. Усім чхати на моє свято.
Це буде відстій, і всі інші діти зловтішатимуться.
Що? Зловтішатимуться?
Бо всі мені заздрять. Чекай. Що? Хто це сказав?
Це був я.
-Боже! Говориш? -Це небезпечно.
-Ти єдина, хто мене чує. -У нас є балакуча ящірка!
-Боже! -Я можу говорити лише з тобою.
Тату!
Що уміє Лікар Шкір? Начаклує вам він
Щасливих в житті перемін
Виб'є вам зайвий час
Ти розмовляєш зі мною, бо я особлива?
Звісно.
Логічно. Але ти вмієш робити фокуси на святі?
Читати реп і грати на піаніно язиком?
Ні, це лише між нами. Я говорю з тобою, щоб дати пораду.
-Мені не потрібні поради. Я крута. -Ні, ти нещасна.
Стій, що?
Як Емма Лоуренс у 2003 році, Ніна Маєрс у 1955 році,
вродливі, багаті, розумні.
-І що? -Не закінчив. Пихаті, їх потай ненавидять.
-Їм просто заздрили. -Не їхній зверхності.
Люди не усвідомлюють, який тиск на таких, як я.
Моя сім'я чудова, тож мені треба тримати марку.
Я маю ходити до найкращої школи, влаштувати найкраще свято
і дружити лише з найкращими.
Необов'язково.
Ти не розумієш, що таке бути крутою.
Але ти не крута.
Що-що?
Кріпися.
Все не так
Всього вам вистачає Тільки спокою немає
Адже тато середняк
Все гарно не аж так
Середняк?
-Заціни оцей-от флаєр -Шаленіє Форт-Маєрс
В нас басейну підігрів
То за креми від вугрів
Мама в нас краса без меж
Ще як трохи підіп'єш Кожен має власний смак
Ніщо не так?
Усе так.
Але не аж так.
Ми лише люди. І ящірки.
Прошу, поглянь на себе
Джейду без прикрас
Побачиш, де в тобі є справжній клас
Не зовсім так це все
Правильно.
Якщо ні те ні се
Цей тягар, що так гнітив
Що для мене світ закрив
Що марнотою сліпив
Вітер хай віднесе
-І не варте сліз, повірте -І не варте сліз, повірте
-Це все -Це все
-Браво. -Дякую.
-Молодці, хлопці. -Дякую.
Любий, може, даси їм чайові?
Що? Годинникам?
-Хочете води? Є охочі? -Ні, не хочемо.
-Гаразд. Тоді дякую. -Так.
-Дякуємо, містере Шкір. -Я лікар Шкір.
Мамо, тату, у нас ще є запрошення?
Ми ж ніби викреслили всіх, кого ти сказала.
Так, але ми склали більший список.
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ, ДЖЕЙДО! СПОНСОР — ЛІКАР ШКІР
-Привіт. Рада, що ви прийшли. -Дякую, що запросила.
Авжеж. Як справи?
Чекай. Це хто така? Усе гаразд.
ЛІКАР ШКІР ДЕРМАТОЛОГІЯ
Голос, як у Коула.
Ого. Зейн тепер дотепний?
Зейн завжди був дотепним.
Як у другому класі,
коли він сказав місіс Лемос, що Супермен родом з Крутона?
-Ви, діти, ходили до аніматора? -Ми ще встигнемо.
Він такий прикольний. Робить звірят з бульбашок.
Прошу. Наступний! Ти не вмієш тримати.
Джейда-бургери. Джейда-тако.
Джейда-овочі.
Прошу, не роби цього.
На що вирячився?
Компактні ноги не до вподоби?
Що?
Думаєш, ти велике цабе? Що ж ти робиш у ящику?
Я линяю. Час від часу кліпаю.
Гаразд. Вибач. Ми в однаковій ситуації.
Єдина моя відрада була — відкусити йому пальці.
Я вже п'ять разів казав тобі стрибнути крізь обруч.
Я просто старію, розумієш?
Здається, що час спливає, і оце й усе, що ми побачимо в житті?
Ти щойно говорив з поні? Як він, йому весело?
Маю тобі сказати,
жодна тварина не хоче бути замкненою всередині…
Привіт, Джейдо і Лео. Не віриться, як класно…
Тобто привіт, лише Джейдо, тобі весело?
Дякую, що спитала. Батьки ніколи не питають.
Вони думають, що мені весело,
бо не розуміють, що не такі вони й класні.
-А як тебе розвеселити? -Слушне запитання.
ВИСОКА НАПРУГА
-Стандартний магнітний замок. -Схема поперечна.
-Кабель-тримач. Повітряна куля. -Ось.
Це так весело!
Я ж просив без хаосу!
-Дякую, Пі Джею. -Я Ті Джей.
-Вибач. -Нічого. Радий, що в нас зоровий контакт.
Хапайте секундоміра! Він украв гаманець.
Ти зробив це, босе. Найкращий день мого життя.
Гей!
Лео! Де Лео?
Хтось його взяв?
Будь ласка, знайдіть його. Лео!
Лео!
Не вмієш тримати!
Лео!
Бачу, вам дуже подобається та ящірка.
Просто він класний.
Сир!
-Мені було так весело на святі. -Було звірятко з бульбашки?
Каталася на водній гірці.
-Знову? Чого ж не втік? -Зрозумієш, коли я втечу.
Буду в «Еверґлейдс» їсти личинок,
які тобі й не снилися.
З тобою весело, Лео. Я сумуватиму за тобою.
Якщо у Санта-Клауса 39 ельфів
роблять 1981 іграшку за годину…
Ох і дубак. Може, пустиш до себе під панцир?
Чекай. Містер Популярний тепер проситься до мене?
Вісімнадцять градусів. Зима в центральній Флориді не для слабких.
Хоч на кілька хвилин.
Спершу хоча б пригости мене вечерею.
Чекай! То що, мої бейсбольні картки?
Подзвони.
Ти з ними говориш. Тому постійно повертаєшся.
Що? Ні. Лише трохи.
Ні. Яке там трохи. Ми з ними не говоримо.
Ці діти переймають мої знання, поки я ще не здох.
-Ясно, справа в твоєму самолюбстві. -Річ не в цьому.
Я ділюся своєю 74-річною мудрістю, щоб допомогти цим дітям вирішити проблеми.
Як розлучитися з дроном, як носити штани з секонд-хенду.
Зараз заплачу.
От я до 16 років носив панцир сестри.
Я страшенно допоміг Ті Джею.
Що? Я не розумію. Це норма.
Перша? Зазвичай вони спереду, але нічого. Ти ростеш.
Ні. Річ у татові.
Що смішного? Я розповів, що у Дейва Коннейра
в 1974 році раптом виріс шнобель завбільшки з «Б'юїк», як у його батька.
Усі його любили, бо він був класним, як і ти.
Наступного тижня проблема Коула була ще важчою.
Ти не хочеш ночувати у друзів, бо говориш уві сні?
Якщо я нікому не скажу, що ти зі мною розмовляєш,
-обіцяєш не видати мене? -Так. Звісно.
Це не мій справжній голос.
Я розмовляю так. Я не можу їм сказати. Бо звучить дуже смішно.
Сміхота, та й годі.
Я все виправив. Я сказав йому…
-Ти говориш як соліст Bee Gees. -Що?
Може, The Weeknd? Чув його?
Так, оце воно.
Минулого тижня він співав на зимовому концерті, і я чув, що зал шаленів.
Молодець, міс Малкін.
Вибачте, це була похвала?
Так тримати, і ми вас не відпустимо.
Увесь клас чудово впорався.
-Перемогли? -Ні, завжди перемагає малеча.
Надто вони милі.
Бачив би ти мене того тижня з Мією.
Ти про обіймашку? Яка чіпляється?
Щоб ти знав, у неї є ім'я.
Як ти знаєш, у неї недавно розлучилися батьки.
Сьогодні спізнився лише на дві години. Дуже мило.
Він у тебе що, сам себе стриже?
Не посидиш з дітьми в ті вихідні,
щоб ми з Авророю відзначили День Валентина?
Я не так часто щось прошу.
У тебе немає планів. Бо я знаю.
Вибач, але ящірки не розмовляють.
Тільки папуги, ара, співочі птахи і деякі косатки.
Не вір усьому, що читаєш у мережі.
Чому ти говориш лише зі мною?
Бо ти добра. Ти чудово вчишся, відповідаєш на всі запитання.
-Я люблю вчитися. -У своїй сім'ї ти значно тихіша.
Не хочеш показати їм, як багато ти всього знаєш?
Мої брат і сестра вважають мене дивачкою.
Справді?
-Ти просто схожий на мого дідуся. -Он як? І це добре?
Мій дідусь, бувало, розмовляв зі мною.
Він дуже любив фізику і ставив мені питання,
навіть якщо знав відповідь.
Що? Здається, він чудовий хлопець.
Він був моїм найкращим другом.
Ні. Я не хотів твоїх сліз. Будь ласка, мала, я це ненавиджу.
-Вибач. -Ні.
Не вибачайся. Тільки не плач. Я цього не витримую.
Але мама каже, що плакати добре.
У нас так не вважають. Дай-но заспокоїти.
Я заспіваю тобі колискову, і ти заснеш.
Щока хай не мокріє
Сльоза –
Слабенький бальзам
Нащо ти все плачеш, дитино?
Кожний кап — то плачу я сам
Є в усіх нас
Задавнені рани
Є список травм і це все життя
Що нам дає
розпачливе…
Краще спання
Більше з нього пуття
Сльоза – це тільки волога
Краник закручуй Тебе я молю
Знай, що життя —
Кривда і правда
На мене рівняйся
Я сльози не…
Ллю
Ти мене налякала.
Сльози не ллю
Ти зараз, як мій дідусь,
вдаєш, що нічого не знаєш, щоб я тобі розказала.
«Наукові дослідження встановили, що
плач вивільняє окситоцин і ендорфіни.
Ці "гормони щастя" тамують фізичний та емоційний біль».
Я не знав, як їй допомогти, тому слухав. І це спрацювало.
Як у кіно «Інопланетянин».
Кожен буде Елліотом? Це добром не скінчиться.
Я знаю, що ці діти мене пам'ятатимуть.
Ти чув, що Гамі Третій минулого тижня здох?
-Гамі Третій помер? Не знав. -Так.
Кажуть, похорон був нудним.
Ніхто й слова не сказав.
Мені подобалася біла пляма над вухом.
Мені подобалося, як він дихав.
Я мала на нього алергію.
На моєму похороні буде багато теплих і анекдотичних спогадів.
Набрався нових слівець?
Друже, той похорон може відбутися раніше, ніж ти думаєш.
Моя черга брати гекона!
Буде весело, Ентоні! Лео класний!
Голови в них відростають? Чи лише хвости? От і побачимо.
Ні. Подзвони моїм родичам. Ось як я хочу розділити свій маєток.
Допоможіть!
-Що? -Я тебе підстрахую.
-Не відпускати ж тебе самого. -Що ти робитимеш?
Не парся. Мені важче нашкодити. У мене панцир.
А хто даватиме поради?
Ніби я нічого не знаю? Радитиму не гірше за тебе.
Так, це був неймовірний удар! Яка стратегія!
Гей!
…починає опускати… Бий прямо в голову.
Агов, я тут.
Що?
-Що це робиться? -Тихо. Я розмовляю.
-Боже мій. Бабо! -Ні. Мовчи. Інакше ми всі помремо.
-Що? Чому? -Не знаю, кажу тобі.
-Ти помреш. Тож замовкни. Заспокойся. -Гаразд.
Плюнь на телефон. Я балакуча черепаха, я вибрав тебе за…
«Крутий стиль».
-Не переборщи. -Сам розберуся. Розкажи про свої проблеми.
Що?
Я вирішу твої проблеми.
Я багато чого бачив у класі і можу допомогти. Кажи.
У мене нема проблем. Хіба що телефон розбив.
Буйний, я розумію. Невпевнений у собі, так? Як усі хулігани.
Ні.
Я не знаю.
Ти сумний, тебе щось гризе зсередини.
Кажи. Я балакуча черепаха. Більше нікому не скажу.
Звісно, я хуліган. Не знаю, що ще робити.
-Я просто інакший. Я не з розумних. -Ні. Усі в чомусь розумні.
Ти просто боїшся спробувати і виглядати тупо. Це класика.
-У якому сенсі класика? -Байдуже.
-Я відрізняюся і в іншому. -Ну от, інша справа. Викладай.
-Нікому не скажеш? -Ні. Колися. Що тебе засмучує?
Я не знаю, як робляться діти.
Ідеально. У дусі хулігана класу.
Зовні крутий, а в душі велика ненависть до себе.
Розкажеш мені?
Про дітей? Авжеж. Починаємо.
Спочатку тато лізе мамі на спину, поки вона плаває у воді.
Він шукає в мами внизу клоаку.
Це триває близько доби.
Мама йде на берег, робить гніздо і відкладає в пісок яйця.
Моя мама відкладала яйця в пісок?
Так. Щоб їх риба не з'їла.
Оце я дав клас. Повністю вирішив проблему дитини.
А що примотав — може, він хоче залишити мене собі.
Припини!
Сумуєш за друзями, які тебе обігнали?
Боїшся, що відстанеш від них?
Це важкий час, проте найкращі роки життя, повір мені.
Насолоджуйся тим, що не знаєш усього. Радій, що ти дитина. Ти молодець.
А ти сумуєш за дитинством?
Я просто радий, що досі не вмер.
Гаразд, у кожного з вас були вихідні з Лео.
Тому відтепер берете додому… Як звуть черепаху, нагадайте?
Дзюркель. Мене звуть Дзюркель.
Здається, Дзюркель.
Дзюркель відстійний!
Перепрошую? Чому?
Я не знаю. Просто він відстійний.
-Мені подобається Лео. Він милий. -Найкращий.
-Так! -Лео значно кращий за черепаху.
Припиніть цей шум. Тихо! Що такого особливого в цій рептилії?
Мені подобається його шкіра. У нього шкіра — як лікті моєї бабусі.
Згодна.
-І я. -І я.
-Лікті. -Згода.
Гаразд. Якщо ви так відчайдушно хочете знову забрати цю ящірку додому,
доведеться її заслужити.
Я хочу, щоб вибрали мене!
Зробимо уроки й обіцяємо принести назад.
Ви всі зробите мій клас взірцем досконалості,
і навіть переможете в тому Академікатлоні, інакше всім дістанеться черепаха.
Так! Дякуємо вам.
Це твоє передсмертне бажання? Налаштувати дітей проти мене?
Справа не в нас. А в дітях. Це їх мотивує.
Вони закінчать рік на всі сто.
ЧИТАЄМО РАЗОМ
ВОНИ, ЇХ, ЇХНІЙ
ЛАВКА ДЛЯ ДРУЗЯК
Так!
ПРИВАТНИЙ! ЩОДЕННИК
Луї Пастер — батько мікробіології.
Він виявив, що небезпечні мікроорганізми можуть рости у воді ставків.
ВУНДЕРКІНДИ МАЛКІН НА ЯРМАРКУ
ЯРМАРОК З ФІЗИКИ
ЯЩІРКИ ЧИ ЧЕРЕПАХИ У ЧЕРЕПАХ ПАНЦИРІ
ПОГОДА
Ого! Це справді вражає.
5-C клас, ви за крок до парку «Дивосвіт»!
Слова вдячності нашому педагогові на заміну!
Браво, міс Малкін!
Багато батьків нарікали, коли я запросив вас,
подейкували про вашу безжальність.
Але якщо ви виграєте ще й історичний ярмарок у суботу,
то доведете, що всі помилялися.
Що ж, директоре, у школі інколи старі методи виявляються найкращими.
Повірити не можу!
Посідали на місця. Влаштували тут.
-Це фото — вогонь. -Дякую.
У чому справа? Я вже 30 хвилин чекаю на твій хід у «Джензі».
Це ти пошила костюм чи мама?
Розказуй. Ти ж знаєш, я нікому не скажу, я розмовляю лише з тобою.
-Що? -То інший телефон?
Я не знаю. Мабуть, на столі в Малкін.
ЗА ХВИЛИНУ ПОДЗВОНЮ
-Алло? -Давай.
Лео, куди ти подівся?
Я зараз.
Лео?
-Алло? -Друже, кидай сюди. Я впораюся.
Ти мене чуєш?
-Лео? -Так, схоже, у Малкін є запасний телефон.
Хай там як, що сказала Саммер?
Боже, усім не можна грати Джекі Кеннеді.
І ми так хочемо перемогти на ярмарку з історії.
Я знаю! Поїздка в парк «Дивосвіт» була б чудовою.
Слухай, ти супер, бо докладаєш усіх зусиль.
Тому я твоя особлива подружка?
Так.
Ти говориш і зі Скайлер?
Я не… Тільки тому, що вона…
То ж телефон Саммер. Біля твого.
Тепер радий? Що зіпсував усе?
Не знаю, що сталося. Мабуть, дупою набрав. Буває.
У тебе й дупи немає.
Як ти смієш?
Ти говориш з нами всіма?
Ти казав, що я єдиний.
Ти казав, що єдиний — я.
-Я вважала себе особливою. -Ви всі особливі. Я…
Пробачте! Я просто…
Бачив, як ви ладнаєте і чудово вчитеся,
мені здавалося, що я щось змінюю.
Так і було. Цей рік був би жахливим без твоєї допомоги.
Міс Малкін зла. Розмови з тобою дозволяли терпіти школу.
Я просто боявся, якщо ви всі знатимете,
інші люди теж дізнаються.
Ти просив мовчати, і я мовчала.
-Усі мовчали. Бо вміємо зберігати секрети. -Так.
Розказав усім, що я підбриваю свою моноброву?
Бо це не так!
Єдиний, кому він сказав про твою моноброву
чи те, що ти кози з носа їси, — це я.
-І я майже не сміявся. -Що?
Я пішла.
Я старався.
Стійте, сьогодні п'ятниця.
Може, хтось візьме мене додому?
Саммер, твоя черга. Будь ласка, мені дуже шкода.
Як нам тобі довіряти? Це було питання.
Гаразд, що це всі тут роблять?
Усі додому. Так! Візьміть вихідний.
Маєте відпочити до завтрашнього історичного ярмарку. Додому.
Нумо. Киш. Давайте, на вихід.
Нам з тобою є про що поговорити.
Я не розумію.
Я знаю, що брехав дітям. Що я зробив вам?
Перепрошую, говорив з моїми учнями за моєю спиною? Щось їм радив?
Гаразд. Почуваюся жахливо, але я просто намагався…
Підірвати мій авторитет!
Позбавити мене радості за їхні успіхи.
Вони вивчили всю вашу програму. Чому ж ви не радієте?
Не корч із себе психоаналітика. Я вже доросла.
Не з тих, хто думає, що читати товсті книжки — це муки.
А це не муки?
Тихо! Питати мене про радість, коли в мене немає нічого, крім цих чотирьох стін.
-А де ваша сім'я? -Перепрошую, ти тут бачиш моїх рідних?
Може, ви родичка фізкультурника?
-Ці фото — не твоя справа. -Ясно. Проїхали.
Я все своє життя віддала школі, і все це, щоб просто бути на заміні.
У мене не було власного класу, мене ніколи не поважали.
Завжди
Чогось було так завжди
Мені також хотілось того, що не судилось.
Хотів на болота, поширювати сальмонелу.
Та цьогоріч на мене звалилося більше щастя.
Я знайшов справжніх друзів.
А може, допомогло, хай на стільки, те, що ти вмієш розмовляти?
Так. Хоча тут не без ваших заслуг.
Бували в школі й заміни, яких діти любили.
От узяти місіс Найт
Всі на ній їздили зазвичай
Напевне, містер Манк?
Він був гіркий пияк
Може, оця знайома вам?
Міс Лош?
Ім’я рідне
Ти назвав
Як? Ви також тут вчилися?
Що, забув мене? Я трошечки змінилась.
Глянь ось.
Бачиш?
ПЕРЕМОЖНИЦЯ ДИКТАНТУ
Ну як же, згадав.
Таке миле дитя.
Я гарнюня була. А ще…
Створила
Диво
Так. Вона… Міс Лош навчала мене, що я всесильна.
Це тому, що ви були для неї…
Диво
Ви всі були її сім'єю.
У хороших учителів так. Хай вони й на заміні.
Це, до речі, важче, бо в них часу мало щось змінити
Та це їх і робить дивовижними.
Ще не настав кінець життя
Дивіться весело в майбуття
Добріші будьте, прошу Я поможу
Як бути вам, я підкажу
Для вас сім’я —
Клас і я також Таких є один на сто
-І рівня нам -І рівня нам
-Майже ніхто -Майже ніхто
-Ах, так би -Ах, так би
-Завжди -Завжди
Це було чудово.
Я знаю, ви зможете.
Завтра ви виведете дітей на перше місце.
Ти поїдеш зі мною.
Ні, будь ласка. Вони сердяться. Хай зосередяться на перемозі.
Я все одно тебе візьму.
Після перемоги ми зробимо так, щоб вони оцінили всі твої старання.
Знаєте що? Ви справді особлива.
ЯРМАРОК З ІСТОРІЇ
Мені не спалося.
Не дає спокою думка про те, що нам заподіяв Лео.
Не будемо про Лео. Ми покінчили з Лео.
Ми готові. Виграємо змагання самі!
Доброго ранку, любі учні.
-Ніби впевнені. -Ви добре сказали. Дуже тепло.
Дякую. Триматиму тебе в курсі, коли зможу.
Я Бетсі Росс.
Я розробила перший американський прапор у 1776 році.
Не просто сказала, яким я бачу прапор,
а послухала думку інших.
Результатом став цей чудовий дизайн, і люди мене більше люблять.
Я Сьюзен Б. Ентоні.
Я зіграла ключову роль у русі суфражисток 19-го століття.
Але я не така вже й особлива. І моя родина теж.
Я зі звичайних жінок, які не мали права голосу до 1920 року.
Я Вінстон Черчилль. «Ми битимемося на берегах.
Битимемося з ними і в полях, і на вулицях.
Ми ніколи не здамося, переламаємо їх дуже поступово.
-Щоб не ошаліли». -Це чудово.
Ви гарно їх навчили.
Я нічого не чую. Можете відкрити кишеню?
Мене, Жанну д'Арк, спалили на вогнищі, але я не боюся.
Боятися не варто. У всіх є проблеми.
Я розповіла про це другу, і мені стало значно легше.
Гадаю, той друг — це ви.
Вундеркінди Малкін! Поїздка в парк «Дивосвіт» ваша!
Наші вітання.
Так!
І першому педагогу на заміні, якого відзначено титулом «Учитель року»!
З вами в парк поїдуть міс Малкін і тренер Кімура.
Усе скінчено? Ми перемогли? Дістанете мене? Що таке?
Міс Малкін, можна нам до Лео?
-Скоро буде дощ. -Можна нам у клас ненадовго?
Ти ж знаєш, що дощ робить з моїм нарощеним волоссям.
Мушу сказати, я думав, ви якась збочена тварина.
Зла підстаркувата синя панчоха, що всіх ненавидить,
але я ніколи не бачив, щоб моя Джейда так говорила. Ніби вона добра.
Ура нашій міс Малкін!
Ви чудово знаєте наших дітей.
Особлива жінка!
На той рік беріть цю жінку у штат!
Це ми організуємо.
Вона допомогла Саммер знайти друзів.
Коул пишається голосом завдяки вам.
-Як ви це зробили? -Ну, я той…
Щось живіт крутить. Я піду.
Вона не встигне.
Що сталося? Я нічого не чув.
Ми виграли? Я хотів побачити дітей.
Ми їдемо в особливе місце.
Ми всі будемо святкувати?
Що, вечірка з піцою?
Ця піца хтозна-де.
«НАЦІОНАЛЬНИЙ ПАРК ЕВЕРҐЛЕЙДС»
Що відбувається? Покинете мене тут?
А як же діти?
Вони програли. Вони осоромилися і звинуватили в цьому тебе.
Що? А що я чув за вітання?
То було для іншого класу. Вибач.
Що я накоїв? Мені ще ніколи не було так погано.
Ти ж казав, що «Еверґлейдс» — твоя мрія.
Тепер насолоджуйся, шанс натрапити на дітей — нульовий.
Чи на їхніх батьків. Або на директора. Чи на ЗМІ.
Я казав, що це моя мрія. Але діти ж…
-Що? -Де він?
-Він ховається? -Не ховається.
Він був тут.
-Що сталося? -Ви його бачили?
Шкода. Мабуть, він утік.
Він нас покинув?
Гляньте!
Здається, є якась записка.
-Лео вміє писати? -Авжеж. Він же вмів говорити.
О! Він і з вами говорив? А я думала, що це я особлива!
«Дорогі учні! Мені дуже сподобався цей рік із вами,
але я хочу пожити своїм життям і нарешті побачити світ.
Я розумію, що зрадив вашу довіру, і це не виправити.
Але якби ваша ласка, не могли б ви
тримати наші розмови в таємниці, щоб мене не турбували,
як в «Інопланетянині», «Залізному велетні»
або в кінокласиці, фільмі «Форма води».
Просто приписуйте свої успіхи міс Малкін,
чия порядність бездоганна.
З найкращими побажаннями, Лео».
Спробуймо порадіти за Лео. Він робить те, про що мріяв найбільше.
Але ми навіть не подякували йому.
Таке життя, дітки. З роками тільки гіршає.
Це зветься дорослішанням.
Минуло все
Я десять років тоді мав
Волоссям я не поростав Бешкетував
Вірив в дива Я дев'ять років тоді мав
В обіймах рідних відтавав Дитя мале
Було незле Я грала літ восьми у гру
Не знав, що начисто живу Життя своє я
У сім іще я
Не розумів гидких слівець
Не знав, що родимось з яєць На світ ми цей
Мені з очей
В шість років сльози не текли
Я з дідом і з хомками тоді жила
Лафа була
Гірких терзань я в п'ять не знав
І через стрижку як ридав я, ох
Літ чотирьох
Я не носила телефон
Не слідкував за мною дрон Коли мені
Було лиш три
Я в два сміялась досхочу Як озивався хтось «ку-ку»
Як рік було мені, то я Не йшла, повзла
Я знав, це я
Пішло в ніде
Минуло те
Гаразд. Обережно на гірках.
Протирай сидіння й тримача.
Учителі хай собі говорять, а ти дзвони нам.
І нічого не облизуй.
Хотіли, щоб я посилено тренував Кабіра, але знаєте що?
То ще той гравець!
Дуже цікаво.
-Як гадаєш, що зараз робить Лео? -Не знаю.
Діти пішли, навіщо їм перевертати стареньку черепаху?
Хоча я знаю правду! Але ні, всі пішли.
Лишився я сам з цим жалюгідним…
Хвилинку, де телефон дитини-алергіка?
Ось так.
Привіт, Дроне. Це черепаха.
Можеш підлетіти сюди? Я якраз тебе згадував.
Не в тому сенсі, але…
Так, добре. Що завгодно. Тільки лети сюди.
САЛАТ ВІД СЕРЦЯ
Немає часу на салат. Переверни мене!
Так, полетіли!
За дітьми!
Гей.
Отямся вже, чуваче. Ти всіх лякаєш.
ЗНАЙТИ: ТЕЛЕФОН ІЛАЯ
Гаразд, летімо.
Неприємно.
Це наша остання спільна екскурсія.
Чому настрій на нулі?
Що?
-Що тут відбувається? -Це вона винна!
Перепрошую?
Я бачив. Я все бачив.
Вона забрала Лео з тераріуму, коли ви пішли.
Узяла його, і я хотів щось сказати
але вона з пилососом
так глянула, що я послизнувся на чиїхось сцяках,
перекинувся на спину, і це я винен,
бо я заздрив другу, а не радів за нього.
Це я підставив його з камерою, але тепер начувайся, Сюрикенщице!
Він бреше! Цій черепасі не можна довіряти, вона ворог Лео.
Облиште. Усі ви знаєте, що Лео допоміг вам заробити цю поїздку.
Він допомагав вам з усіма проблемами,
тому ви й перемогли.
Він хотів витратити на щось добре решту свого нещасного життя
і зробив це.
Чому ти сказав «решту життя»?
-Бо він вмирає! -Що?
Йому скоро буде 75. Ящірки довше не живуть.
-Ні! -Він помирає?
Та що Сюрикенщиці до того? Чхати! Мегера хоче украсти його славу!
Ще одна брехня!
Тоді де він, міс Відьмо?
Де мій найкращий друг? Коліться!
-Розказуйте, Сюрикенщице! -Де він?
ДЕ ВІН, СЮРИКЕНЩИЦЕ?
-Що ви зробили? -Припиніть! Негайно!
Я забрала його і вивезла.
Куди? Ви серйозно?
Він каже правду, я вкрала його славу. Я хотіла мати щастя
Завжди
-Він же страждає, думає, що ми злимося. -Де він?
У «Еверґлейдс».
Відвезли його на болото? Там же небезпечно!
Скажені тварини його розірвуть!
Допоможіть нам його знайти!
Він же без нас пропаде.
Слухаю.
Треба змінити курс. Ми їдемо в «Еверґлейдс».
Ми їдемо в парк «Дивосвіт»!
Цього очікують батьки, і туди ми і їдемо.
Боже, наша перша сварка.
Дякую, все добре.
Діти, ми їдемо в парк «Дивосвіт».
Дякую, але для мене вода надто мутна. А де тут поїлка?
Серйозно, мікроорганізми вас уб'ють.
Мені дитина розказала. Ви що, ніколи не чули про Луї Пастера?
НАДТО ПОВІЛЬНО
Якого…
-Допоможіть же мені. -Босе, це ти?
Що?
Це той, хто звільнив нас на тому святі.
Це він?
Це він.
ПАРК «ДИВОСВІТ» 5 КМ
Не знаю, що та бабця думає. Самі його врятуємо, летімо.
Несіть водорості!
І самі давайте!
Босе, вам тут сподобається.
Ні дресирувальників,
ні капосних дітей, які сміються з твоїх компактних ніг.
Але я сумую за тими дітьми.
Що?
Вони не капосні.
Треба краще роззнайомитися.
У батька одного з них — шерсть горили на спині.
КООРДИНАТИ «ЕВЕРҐЛЕЙДС»
Далі я сам, а ти повертайся до дітей.
Привіт. Хтось бачив мого друга?
Він зелений, млявий, має хвіст, жахливо потворний.
Ясно. Ідемо далі.
-Приїхали! -Ура!
І я б оце перекусив.
-Зробімо це. -Вітаю в парку «Дивосвіт».
-Я буду… -Солодку вату!
-Єдиноріжки, будь ласка. -І мені!
Льодяники! З ними щелепи ламають! Будь ласка.
Гаразд, дітки. Ви все чули? І ще одну «шапку-вогнедишку».
Отак, ми готові, скажіть, діти?
Знущаєтеся? Агов!
Уперед! Біжи швидше! Давай. Бігом!
Боже!
Давайте, міс Малкін. Швидше.
-Швидше. -Їдьте без мене!
Ви ж сядете за кермо.
Майже!
Нумо, міс Малкін!
Антисептик!
Той, хто це зробив, отримає! Допоможіть!
Він іде!
-Треба забиратися звідси! -Я поведу!
-Що? -Я з Бронкса.
За кермом з восьми років.
«ЕВЕРҐЛЕЙДС»
Боже!
Гей, куди прете, леді?
Знайшовся. Лео?
Гей! Ні! Ненавиджу тут усе!
І я пояснив їм: я боявся, що хтось розкаже.
Але тепер вони зляться на мене,
і мій похорон буде ще гіршим, ніж у Гамі Третього.
-Хто цей Гамі Третій? -Здається, це сандвіч.
Чому ти говориш про похорон?
Бо він уже скоро! Мені майже 75 років!
І що? Ми доживаємо до 110!
Що? Але батько Скайлер сказав, що…
До ста десяти, якщо не з'їдять алігатори.
Мені 97!
А мені 106. 74? Він ще підліток.
Гляньте, як швидко кліпає!
Я буду жити! Це неймовірно!
Чувак не вмре!
Я маю повернутися до дітей. Загладити провину!
І ми тобі допоможемо.
Чувак не вмре!
Я ж вибачився!
Та що воно причепилося?
Друзі, перш ніж щось робити, поговорімо про те, чому ви сердитеся.
У когось батьки розлучаються?
-Ти не зупинишся? -Я намагаюся!
Але бракує сили натиснути на гальма!
Як страшно. Боже мій.
Та що ж це.
Що за… Це якийсь кошлатий мамонт?
Хтозна, але він може нас убити, так?
Однозначно.
Ми на місці.
Назад, усі назад!
-Боже. -Ні.
За це штрафбал.
Ану охолонь.
Саммер, поговори з ним.
Не знаю, чи ти в курсі, але байдуже.
Ми мали поїхати в «Дивосвіт», це круто.
Я там не була. Не люблю дива й американські гірки.
Вони дуже нудні.
Має бути страшно, не нудно,
але ти там просто сидиш і все,
а міг би торта спекти абощо.
Моя мама на дієті, тож…
Як Лео взагалі мав тут вижити?
Як починати його пошуки?
Навіть не знаю.
Що? Лео, ні!
-О ні! -Лео!
Лео, ми просто хотіли тобі подякувати.
Мені так шкода, що я сердився. Нам усім.
Ми виграли поїздку, Лео. Усе завдяки тобі.
Ти переконав мене, що я можу все.
Ти об'єднав нас.
Яка ще ящірка мене б стільки навчила?
Чи навіть не ящірка.
Я не боюся. Я хочу тебе ще раз обійняти.
Що? Вони з'їли його нутрощі!
Я не…
Я живий, друже.
-Повірити не можу. -З тобою все гаразд.
Вибачте, що налякав. Я линяю, коли нервую. Стара звичка.
Крутяк!
Це був найкращий похорон, про який я міг тільки мріяти.
Чекайте, але якщо ви перемогли,
ви ж мали святкувати в парку «Дивосвіт»?
Яке там святкування. Ми мали побачити тебе перед смертю.
Хто сказав, що я помираю?
Череп… Нам Дзюркель сказав.
Я думав, що помираю, але дізнався, що ні.
Ти не помреш?
Ви не сердитеся?
Це неймовірно.
Ми любимо тебе, Лео.
-Це неймовірно! -Яке щастя!
Ти мала рацію щодо ендорфінів, відчуття неймовірні.
Боже! Я йду. Дай мені секунду.
Лео. Радий, що з тобою все гаразд. Вибач, що здав тебе.
Я дам тобі дещо.
-Ти це заслужив. -Одягни назад. Ще заарештують.
Ви маєте пишатися. Ми багато чого навчилися за цей рік.
Перш ніж піти, я хочу закінчити те,
що почала місіс Салінас.
Я дочитаю «Павутиння Шарлотти».
-Вона жартує? -Треба — значить, треба.
«Шарлотта вмирала.
«Утім, я спокійна», — сказала вона.
Твій успіх на рингу був незначною мірою і моїм».
«Нащо ти зробила все це для мене?» — спитав Вілбер.
«Бо любила тебе», — відповіла Шарлотта.
«Зрештою, що є життя?
Ми народжуємося, трохи живемо і вмираємо».
Я намагалася зробити своє життя яскравішим.
Бог свідок, це ще нічиєму життю не зашкодило».
Що? Я помилявся. Плач іде мені на користь!
А я тих павученят би поїв.
Ніхто не їстиме павученят!
Привіт, діти!
Місіс Салінас.
-Я скучила за вами. Знайомтеся, це Коул! -Так!
Можна потримати дитя?
Він такий крихітний.
Лише одне дитинча, інші яйця вона не досить глибоко в пісок закопала.
В дорослий клас я далі йду
Я прощаюсь з дитинством тепер
Заросту я волоссям неслабо
Лити воду забуду я, мабуть
Я вже научився
Як дістати до неба
Із вірою в себе
Як нам закінчити школу без тебе?
Закінчите. Річ не в мені, а у вас.
Ви розказали комусь про свої проблеми. Цього достатньо.
Пам'ятайте: усі бояться. Тож не тримайте все в собі.
Знайдіть свого власного Лео.
Це може бути ваша вчителька, мама, подружка.
Або черепаха.
Вони готові слухати. Обіцяю, вам полегшає.
Міс Малкін! Що там казати, ми без вас, як без рук.
Як я й обіцяв, запрошую вас у штат нашої школи наступного року.
Дякую, директоре.
Але я маю одну умову:
хай який дасте клас, я хочу, щоб ці двоє були поруч зі мною, у моєму кабінеті.
Гаразд, це не проблема.
-Ти диви. Будемо з Малкін. -Зміна обстановки, має бути добре.
Вітаю. Знайомтеся з вашими новими учнями.
-Боже! -Не в панцир! Має бути чистий!
Скільки в них енергії.
Це добре, ми нарешті вивчимо алфавіт!
-Боже! -Так!
ТИХА ГОДИНА
ЛЕО
В дитячий клас востаннє йду Вже не такий я малий
Зве нас школа
Зможу всього добитись
Гори у мене важливих справ
Довго і нудно я виростав
Ось, зустрічайте орла
В дитячий клас востаннє йду Переріс, та це вас хай не гребе
Сядь, я сказав! Готуйтесь, козли
Як я пруся від самого себе
Ну добре, добре, не запросимо Лею
Нецікаво з нею
Сабріна — гарний друг
Не найліпша ідея
Мало в список попаде
Та не буде дивачок
-А якщо Саммер? -Так, давай.
Е. Пробачте?
В дорослий клас я далі йду
Тепер зі мною говорять всі
Як справи, питають
Я вже три роки в школі сиджу
Пора Мені пора
Тобі точно пора
П’ять хвилинок
Добре, п’ять хвилинок
От би швидше Перший день школи
І мама з татом Відведуть мене туди
Юристи кажуть У будинку так не можна
Але він міцно мене обіймає Прямо на сходах
П'ять хвилинок
Коуле, це востаннє Я тебе буджу. Ти вже…
П'ять хвилинок
Добре, п'ять хвилинок
Наполегливіше, тату.
Краще вже Кажуть, моя алергія слабшає
Хай стимулятор подіє Я скуштую все, що мрію
Ось вам щоденний новий моціон
До східців, нагору І наші вікна он
Найкращий поверх!
На малих не наступайте
Останній рік спимо з нічником
Останній рік помилки у словах
Останній рік довгі в нас перерви
Останній рік з принцесами майки
-Мамина їжа в обід -Кишені з зеленим слизом
Татуювання тимчасові
Фарба на котові
Останній рік, і цей клас
Вирішальним стане для нас
ПАМ'ЯТІ НАШОГО ДРУГА І КОЛЕГИ ДЖЕЙМСА КОРДЕРО
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова