Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫היי, כיתה ה׳ חוזרת ללימודים מחר.‬
‫מה? זה אומר שצריך לקום בשמונה?‬
‫תירגע. ישנת 95% מהקיץ.‬
‫כן.‬
‫- ליאו -‬
‫״שנה אחרונה ביסודי‬
‫״שנה אחרונה בתור ילד‬
‫״להיות בראש‬
‫״אני אסיים בגדול‬
‫״חיילי צעצוע, גלידוניות, חטיפים קטנטנים‬
‫״מגלשות, קולות של פלוץ, שניצל כוכב‬
‫״עד שיגידו לי להפסיק‬
‫״שנה אחרונה ביסודי‬
‫״הילד הכי גבוה!‬
‫״אני מסודר!‬
‫״שב, ילד! כולכם אצלי בכיס הקטן‬
‫״איזה כיף שנשארתי כיתה בכיתה ג׳!‬
‫״אוקיי, אז לא נזמין את קארה‬
‫״אומייגד, אני שונאת אותה‬
‫״סברינה די מגניבה‬
‫״בנות כיתה ד׳ לא מוזמנות!‬
‫״אז נכין רשימת חברות?‬
‫״כן, אבל בלי מוזרות‬
‫מה עם סאמר?‬ ‫-כן, היה נחמדה.‬
‫הקאה.‬
‫סאמר, איפה אימא?‬ ‫-אני משכיבה אותך, קיילה.‬
‫אנחנו כבר צריכות להסתדר בלי אימא.‬
‫אני עולה לה׳ והגיע הזמן להיות גדולה.‬ ‫-איפה…‬
‫אני לא אשתה קפה או אחבב בנים,‬
‫אבל אמלא לעצמי את הבקבוק ואעשה פוני.‬ ‫-אבל היא…‬
‫כולן עשו פוני בשנה שעברה,‬ ‫אבל נראה לי המצח שלי גדל,‬
‫ואני לא רוצה להיראות כמו חייזר קומיקס…‬
‫״עוד חמש דקות‬
‫״קול, השנה אתה צריך לקום לבד‬
‫״עוד חמש דקות‬
‫״אוקיי, עוד חמש דקות.״‬
‫יופי של עמידה על עקרונות, אבא.‬
‫- האלרגיות של איליי -‬
‫״פוחתות‬
‫״אומרים שהאלרגיות שלי לאגוזים פוחתות‬
‫״אחרי שחיסון הדחף יתחיל להשפיע‬
‫״סוף סוף אוכל לטעום עוף קאנג פאו!‬
‫״ברוכים הבאים, כיתה ה׳, אנא היכנסו‬
‫״כי השנה הכיתות שלכם‬
‫״בקומה השנייה!״‬
‫כמו גדולים!‬
‫״נא לא לדרוך על ילדי הגן‬
‫תלמדי בווסטלייק בשנה הבאה?‬
‫בת דודה שלי אמרה שיש שם ילד שמעשן.‬
‫אתה רואה משהו?‬
‫לא. המון פטפוטים, אבל…‬
‫אה, הנה.‬
‫טוב. שנה חדשה,‬ ‫מקבץ חדש של ילדים מטורללים.‬
‫כביר. אנטוני. ברוכים הבאים.‬
‫אתה מניו יורק, ילד חדש?‬ ‫ה״פטריוטס״ גרועים!‬
‫הם מניו אינגלנד.‬
‫נראה לי שהחולצה שלך הפוכה.‬
‫נו באמת!‬
‫תראה. חבורת קשקשנים.‬ ‫-כן. אין חדש.‬
‫ראיתי את קארה בסוודר מ״ג׳ימבורי״.‬
‫הנה קליקת הסנוביות.‬ ‫-המלכות הקטנות.‬
‫״כוח כאילו״.‬ ‫-מגיעות לשיא בגיל 11.‬
‫כמובן, הילד החולה שהיה צריך להישאר בבית.‬ ‫-תמיד יש אחד כזה.‬
‫ליצן הכיתה שמתעב את עצמו בסתר.‬
‫קורע, קול!‬
‫תודה, קול.‬
‫כמה ״קולים״ יש השנה?‬
‫מזכיר לי את מפולת הג׳סטינים של 1991.‬
‫מי שישמע על שם כמו ״ריצ׳י״.‬
‫אחי, אין מצב! עברת אותי בגובה?‬
‫תמיד יש אחד שאוהב צ׳יז דודלס.‬
‫לא, זה נראה כמו אצבעות דוריטוס.‬
‫עברנו הנה מהברונקס.‬ ‫-אתה חדש? וואו, בטח היה לך קשה.‬
‫לא עזבתי חברות אף פעם.‬ ‫רק בשנה שעברה כשנסענו לחופשה,‬
‫ובטיסה חזרה, עזרתי לזקנה עם דלקת פרקים‬ ‫לפתוח שקית חרדל.‬
‫בת בכורה.‬ ‫-אין לה פילטר.‬
‫אף פעם לא שמעה ״די כבר״.‬
‫טוב, ילדים! אתם נרגשים?‬
‫רובכם לומדים כאן כבר חמש שנים,‬ ‫חלקכם שבע שנים, ועכשיו אתם הילדים הגדולים!‬
‫אני מקווה שפגשתם את חיות המחמד שלנו,‬
‫ליאונרדו וסקוורטל.‬ ‫-אין מצב שאני נוגעת בהם.‬
‫הם לא אוכלים, ישנים‬ ‫ועושים קקי באותו מקום?‬
‫היי! אני עושה קקי איפה שהוא ישן.‬
‫ואם אספר לכם שיהיה פרס גדול בסוף השנה‬ ‫אם תצליחו בלימודים?‬
‫האקדמיקתלון הזה?‬
‫תראה איך הם מקשיבים לה.‬ ‫סלינס, מקצוענית אמיתית.‬
‫הכי טובה מאז המורה בילקי בשנות ה־60.‬
‫ואם אספר לכם שהכיתה הזוכה השנה‬
‫תקבל טיול כיתתי של יום שלם למקום מיוחד?‬
‫סלינס בהיריון?‬ ‫-רואים לה קצת בטן.‬
‫זאין, לצערי אסור להביא חטיפים לכיתה.‬
‫אשמור לך אותם בינתיים.‬
‫צ׳יטוס! וואו, לא ציפיתי.‬
‫ובכן, בסוף השנה,‬
‫שלוש כיתות ה׳ שלנו יתחרו‬ ‫באמנות, דיבייט, מדעים, והיסטוריה.‬
‫ואם הכיתה שלנו תזכה,‬ ‫ניסע למג׳יקלנד פארק!‬
‫יש שם רכבת הרים בצורת דרקון!‬ ‫שמעתי שפרצה שם שריפה פעם!‬
‫כן! היא הוצאה מחוץ לחוק באירופה!‬ ‫-כן, אבל לא בפלורידה.‬
‫כן. בהיריון.‬
‫טוב. בואו נראה כמה אתם כבר יודעים.‬
‫מי יודע איך נקרא התהליך שבו‬ ‫צמחים הופכים את אור השמש למזון?‬
‫ההמרה היא…‬ ‫-פוטוסינתזה.‬
‫הפיכת מים ופחמן דו־חמצני…‬ ‫-לגלוקוזה.‬
‫כל הכבוד, מיה!‬
‫אז…‬
‫אויש. הורים גרושים.‬
‫טוב, חמודה.‬
‫את בסדר. איזו חמודה.‬
‫אוקיי.‬
‫בואו נעבור על הספרים שנקרא בכיתה השנה.‬
‫מי שמע על ״חוות הקסמים״?‬
‫אוי לא, הילדים תמיד בוכים בסוף!‬
‫הם חבורת בכיינים גם ככה,‬ ‫אז עוד לטרגר אותם?‬
‫בכי זה לחשלושים.‬ ‫-נכון.‬
‫נכיר את פרן והחזרזיר שלה, ווילבור…‬
‫זה סתם ספר טיפשי.‬
‫נכון. חיות לא מדברות עם בני אדם.‬
‫וגם אף אחד לא טורף את שרלוט.‬
‫צריך לשמוע על עכבישה טעימה‬ ‫במשך ימים שלמים, ולפתח תיאבון.‬
‫…כפי שתלמדו השנה.‬
‫סליחה, קול?‬
‫יש לך משהו לשתף עם כולם?‬
‫איחסה!‬
‫אני לא מאמין שעשית את זה!‬
‫סליחה, ילדים.‬
‫איזה ריח נהדר.‬
‫תקיאי לכיווננו בפעם הבאה! נמאס לי מחסה!‬
‫- ערב הורים -‬
‫היי, גברת סלינס!‬
‫היי, אני אימא של קול וויסקי.‬ ‫-היי.‬
‫אפשר שנייה… לפייסבוק? תודה.‬
‫קול הוא ילד ממש…‬ ‫-זה ייראה מצוין. תודה!‬
‫ממתי אנשים רוצים להיראות כמו ברווזים?‬
‫מדהים איך שהם גדלו, לא?‬
‫ובכיתה ה׳,‬ ‫ילדיכם יירצו להחליט החלטות בעצמם.‬
‫קבלו את זה. תנו להם לטעות.‬
‫כמה זמן זה יימשך?‬
‫לא עוד הרבה, ד״ר וונגר.‬
‫חלקכם שמעתם על התקרית‬ ‫שהייתה לגברת סלינס בכיתה.‬
‫קודם כול, אני רוצה להדגיש‬ ‫שאין לזה שום קשר למה שהיא אכלה בקפטריה.‬
‫היא תצא לפסק זמן קצר.‬
‫לחופשה, אפשר לומר.‬
‫רגע, לכמה זמן?‬
‫הנה באה הפצצה.‬
‫למשך…‬
‫עד שהיא תלד, בואו נאמר.‬
‫מה?‬
‫היא תלד?‬
‫אתה בטוח? היא קיבלה חוות דעת נוספת?‬
‫אתה צוחק? זה מה שקרה בכיתה ג׳!‬ ‫המחליפה הייתה איומה!‬
‫אני מסמס לבת שלי. היא תהיה בהלם!‬
‫או אם ג׳י, אנחנו נקרקס את המחליפה!‬
‫זה כמו לקבל שנה חופשית!‬
‫ומה לגבי הזכייה בטיול הכיתתי?‬ ‫-ברצינות?‬
‫נוכל לשכנע את המחליפה‬ ‫שההפסקה נמשכת 3 שעות.‬
‫נוכל לירות עליה גומיות!‬
‫לזרוק עליה סוכריות גומי!‬ ‫להדביק אותה לכיסא!‬
‫אנא הסירו אותי מהקבוצה.‬
‫קול, נוכל להתחלף בשמות ולא לגלות לה!‬
‫מעולה, קול!‬
‫נראה סרטים כל היום!‬
‫כן, כמו הסרט על הילד שמשתמש במכונה‬ ‫שהופכת אותו לטום הנקס,‬
‫ואז הוא רוקד על הפסנתר.‬ ‫ברח לי השם. איזה מוזר!‬
‫זה שם קצר, כי על הפוסטר…‬
‫ביג.‬
‫אנא הסירו אותי מהקבוצה.‬
‫תראי את החיות העצלות האלה.‬ ‫הן זזות אי־פעם?‬
‫הלוואי עליי.‬ ‫-הלטאה הזאת נראית זקנה.‬
‫אני נראה זקן?‬
‫תודה.‬
‫זו טואטרה. יש לה תוחלת חיים ארוכה.‬ ‫75 שנה בערך.‬
‫לא ידעתי. אכלתם אותה, אוגרים!‬
‫נראה שהוא מתקרב לגיל הזה.‬
‫הוא משוגע.‬
‫כן, אתה זקן ונרגן ועצלן,‬
‫אבל זה לא אומר שאתה בן 75.‬
‫שבעים וחמש…‬
‫- ינואר 2003 -‬
‫דצמבר 1987 -‬
‫- ספטמבר 1976 -‬
‫- נובמבר 1969 -‬
‫- אוקטובר 1949 -‬
‫1949.‬
‫סליחה?‬ ‫-בערך אז נולדתי.‬
‫כמה שנים עברו מאז 1949?‬
‫אין לי מושג. זה חיבור.‬ ‫לומדים את זה בכיתה ב׳. פה לומדים שברים.‬
‫יופי. למה לא מזיזים אותנו קצת, שנדע יותר?‬
‫טוב. 4 חלקי 16 שווה כמה רבעים?‬
‫היא בדרך החוצה. הם לא מקשיבים לה.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-מנסה לספור בן כמה אני.‬
‫1968, 1969, 1970…‬
‫נגמרו לי הבהונות והאצבעות!‬ ‫במה נשאר לי לספור?‬
‫הייתי אומר לך אבל יש פה ילדים.‬
‫התכוונתי לזנב שלו.‬
‫חיבור…‬ ‫אני חייב לדבר עם חיית מחמד מכיתה ב׳.‬
‫שכח מזה.‬ ‫אנחנו רואים אותן רק בתרגולי שריפה.‬
‫והם מתחילים רק בנובמבר.‬
‫מה?!‬
‫זה תרגול שריפה?‬
‫זה בטח כלום, אבל בואו נצא.‬
‫אנטוני, קח את חיות המחמד.‬
‫כולם להתפנות!‬
‫נראה לי שאני בוער!‬
‫אוף, רק עכשיו עיצבנו מחדש!‬
‫עוד נראה אותו מובל ממטוס באזיקים.‬
‫אשים אתכם כאן, חבר׳ה.‬
‫טוב, קדימה.‬
‫היי, חבר׳ה. איך היה בחופש?‬ ‫עשיתם משהו כיפי?‬
‫ישנתי.‬ ‫-ישנתי.‬
‫אכלתי.‬ ‫-עשיתי המון קקי.‬
‫יופי. תגידו, מי פה בכיתה ב׳?‬
‫זה אני. מה המצב, ליזי?‬ ‫מצוין.‬
‫בעצם, אני ליאונרדו.‬ ‫ליזי זו האיגואנה בכיתה של מר מרקולה.‬
‫אתה…‬
‫קינבון. אני יודע, קלישאה מוחלטת.‬ ‫שוב שינו לי את השם.‬
‫טוב, עדיף על ״ת׳אמפר״.‬
‫כנראה. אבל הכי גרוע זה משחקי המילים:‬
‫״השפן הקטן״, ״שפנפן שפמפם״, ״ארנבי פוטר״…‬
‫כן. היי, בכיתה ב׳ לומדים חיבור, נכון?‬
‫״מאורנב ירושלמי״…‬
‫כן, וחיסור. גם וגם.‬
‫יופי. אוקיי, שמע.‬
‫אם הגעתי הנה ב־1949,‬
‫ועכשיו 2023,‬
‫אז אני…‬
‫אה, אני יודע!‬
‫אתה זוחל.‬
‫שמוק.‬
‫טוב, כולם. זו הייתה אזעקת שווא.‬
‫בית הספר לא בוער.‬
‫לא, בן כמה אני?‬
‫לא, כן… חיסור. אוקיי…‬
‫74.‬
‫זה לא אחד לפני…‬
‫רגע!‬
‫זה המספר שבא לפני 75, לא?‬
‫מה הבעיה? אתה נראה מוטרד.‬
‫קינבון!‬
‫נא לשבת.‬
‫״אני לטאה.״‬
‫יופי. אל תכבד אותו בתגובה.‬
‫מה זה משנה? הלך עליי.‬
‫אני 74/75 מת.‬
‫מה? זה לא תופס לגבי חיות כיתה.‬
‫כשאתה בשבי, 75 זה ה־70 החדש.‬
‫ואם אתה כל כך רוצה לחיות,‬ ‫לא יזיק לך להתעמל קצת.‬
‫מה למשל?‬
‫למצמץ זה טוב, בתור התחלה.‬
‫אני ממצמץ.‬ ‫-בקושי.‬
‫בסדר.‬
‫טוב, אל תאמץ את עצמך מדי.‬
‫על מי אני עובד?‬
‫אני לא יכול להתחיל‬ ‫בהתעמלות מאומצת בשלב זה בחיי.‬
‫מאוחר מדי. פישלתי! בזבזתי את חיי!‬
‫ועכשיו זה כמעט נגמר.‬
‫״כשמגיע זמנך להתמודד‬
‫״עם העובדה שאתה עומד למות‬
‫״הוא חושב על כל הדברים שמעולם לא עשה‬
‫״מעולם לא טרפתי שבלול‬
‫״לא זכיתי לצוד זבוב‬
‫״פשוט האכילו אותי כל הזמן‬
‫״אף פעם לא אכלתי אצות היישר מהים‬
‫״תמיד קיבלתי רק חסה‬
‫״שנחתה בפיפי של סקוורטל‬
‫״אף פעם לא גנבתי ביצים של ציפור‬
‫״מעולם לא רדפתי אחרי סנאי‬
‫״אף פעם לא השווצתי בפני בחורה…״‬
‫תמשיכו בשלכם.‬
‫תכירו, זאת המורה החדשה שלכם.‬
‫זאת המורה המחליפה?‬
‫את חייבת לעזוב? כבר?‬
‫הרופא אמר לי לנוח במשך תקופת ההיריון.‬
‫עד שאחזור, המורה שלכם תהיה גברת מלקין.‬
‫זה לא ניתוח מוח, חבר׳ה.‬
‫ילדים, לא צריך לפחד משינויים.‬
‫שינויים הם חלק יפה מהחיים.‬
‫״יש עונה שבה העלים נושרים‬
‫״ועונה שבה העלים שוב צומחים…״‬
‫אני לא שרה.‬
‫אה. אוקיי.‬
‫אז בואו נמשיך בשיעור.‬
‫היום אלמד עם גברת מלקין…‬
‫אל תעזבי אותנו, גברת סלינס!‬
‫ארצה!‬
‫- תרסיס דוחה ילדים -‬
‫בלי חיבוקים! ארצה!‬
‫בשיעור אנחנו יושבים זקוף,‬ ‫מקשיבים, ומה עוד? את!‬
‫מה? אומייגד…‬
‫אנחנו… בשקט?‬
‫הקשבת יפה מאוד, לוגן. מגיע לך לב.‬
‫- לוח הישגים -‬
‫ילדים שמקשיבים יפה מקבלים לב.‬ ‫זה נותן מוטיבציה…‬
‫להקשיב זה לא לעשות טובה.‬
‫מי שמקשיב מקבל ידע, לא פרסים.‬
‫האמת שיש לנו הזדמנות לנסוע ל…‬
‫איח. מה זה היה?‬
‫חמאת בוטנים ונקניק. אבא שלי לא קם בזמן.‬
‫טוב, זמננו קצר,‬ ‫אז נאחל הצלחת לגברת סלינס. ביי ביי!‬
‫אבל אני… השיעור עדיין…‬ ‫-אני יודעת. החוצה.‬
‫בהצלחה עם הילד שלך.‬
‫טוב, ילדים. להתראות ב…‬
‫- חוות הקסמים -‬
‫הלאה. יום שישי היום.‬
‫זאת אומרת שאחד הילדים‬ ‫צריך לקחת חיה אליו הביתה.‬
‫מה זה?‬
‫זה לא ככה אצלנו.‬
‫כבר לא! אין מצב!‬
‫בכיתה שלי תלמדו אחריות.‬
‫אתם תאכילו את החיה כמו שצריך,‬ ‫ותחזירו אותה בריאה וחיה.‬
‫יש לנו מתנדב?‬
‫נו כבר, שמישהו יצביע.‬ ‫-מה?‬
‫אתה לא זוכר מה קורה בבתים של הילדים האלה?‬ ‫הם שוכחים להאכיל ומתעללים בך.‬
‫זה יצמח בחזרה.‬
‫- סטודיו לקעקועים -‬
‫- נולד לרכוב -‬
‫היי, זה נראה מגניב בשנות ה־90.‬
‫אני מחכה. מתנדב, בבקשה.‬
‫אתה לא מבין? זאת ההזדמנות שלי.‬
‫אלך עם אחד הילדים האלה, אמצא חלון פתוח,‬
‫ואז, כשאהיה לבדי, אברח בצ׳יק.‬
‫גם בגיל 20 לא יכולת לברוח בצ׳יק.‬
‫אני זריז. ואז אחיה באמת.‬
‫אולי אטפס על עץ. אשחה בביוב.‬ ‫אראה את ביצות האוורגליידס.‬
‫ביצות האוורגליידס? עם חיות הבר? השתגעת?‬
‫אין להן שמות אפילו. זאת אנרכיה!‬
‫נראה לך שתפוד כמוך יוכל לשרוד שם?‬ ‫תבלה את ימיך האחרונים בתוך פחית בירה!‬
‫קדימה!‬
‫מי מתכוון לקחת אחריות?‬
‫או שאני צריכה לבחור?‬
‫אם אף אחד אחר לא…‬
‫שהחיות לא ירגישו לא רצויות.‬ ‫כולם רוצים להרגיש רצויים,‬
‫בלי שישפטו אותם לפי המראה,‬ ‫המין, גודל המצח…‬
‫ומחר יש לי ריחוף במנהרת רוח,‬
‫אבל אבא שלי יהיה בבית,‬ ‫אז אם מותר להשאיר אותם…‬
‫תבחרי אחת!‬ ‫-אוקיי, הלטאה!‬
‫תקשיב,‬
‫כשתהיה שם, בטבע,‬
‫וחיות טרף יארבו לך…‬
‫תזכור להחליף צבעים ולהסתוות.‬
‫אתה חושב על זיקיות. אני לא זיקית.‬
‫אה. אז אתה מת.‬
‫מחר יש לנו ריחוף במנהרת רוח.‬ ‫ואנחנו צריכים להתכונן,‬
‫כי זה בול כמו צניחה חופשית, רק לא מסוכן.‬
‫אוקיי, יש לנו סופ״ש עמוס.‬
‫אני חייבת ללבוש שמלה אצל סבתא?‬ ‫יהיה מזג אוויר למכנסיים ביום א׳.‬
‫ג׳יידה אמרה ״קיא״, ואמרתי לה שזו קללה,‬ ‫והיא אמרה שלא. זו קללה?‬
‫לא נעים לי להשאיר אותו פה,‬ ‫אבל לא ירצו אותו ליד שולחן האוכל.‬
‫יש לו מים. אחזור בקרוב!‬
‫קיילה, אל תיראי מבוהלת ממנו. זה לא יפה!‬
‫מתחילים.‬
‫כן.‬
‫הוא נחמד, הילד החדש, כביר,‬ ‫אבל בינתיים הוא לא מדבר,‬
‫לפחות לא איתי. אולי הוא מתבייש בגלל ש…‬
‫ואז חטפתי כווייה בלשון.‬
‫לא כווייה קשה או משהו כזה,‬
‫אחרת לא הייתי מסוגלת‬ ‫לספר לכם את כל זה מלכתחילה.‬
‫היי, ליאונרדו.‬
‫פספסת סרט מעולה.‬ ‫מחר אקח אותך למטה בארוחת הבוקר.‬
‫אני מקווה שיישאר בייגל עם כל התוספות.‬ ‫למה אנחנו קונים עם שומשום בכלל?‬
‫אימא הציעה לי לטעום, ולא הבנתי למה‬ ‫הורידו את כל הפרג וגבישי המלח ו…‬
‫רגע, איפה אתה?‬
‫איזה סיוט!‬
‫עכשיו אהיה הילדה שהרגה את הלטאה כל חיי!‬
‫גם אם אלמד דרמה, או ארצה להיות רופאה…‬
‫טוב, כבר אין לי סיכוי להיות רופאה.‬ ‫אולי אעבוד במשרד הרישוי.‬
‫אולי זה שליד סניף קוויזנוס,‬ ‫כדי שלא אהיה רחוקה מדי מההורים.‬
‫באימא של גודזילה!‬
‫מה זה היה?‬
‫נו? מי אמר את זה?‬
‫הקיר?‬
‫קירות לא מדברים. ממתי קירות מדברים?‬
‫למה אתה מצביע?‬
‫אומרים ״אילו הקירות יכלו לדבר״‬ ‫מפני שהם לא יודעים לדבר.‬
‫הגביע!‬
‫אמרת משהו! דיברת! אימא!‬
‫לא!‬ ‫-דיברת!‬
‫אתה מדבר!‬
‫אספר לאימא שלי,‬ ‫אחרת יחשבו שאני משוגעת!‬
‫ישלחו אותי לבי״ס בטמפה לילדים עם בעיות,‬ ‫אבל אני חייבת!‬
‫אסור שאנשים ידעו על זה!‬
‫למה הידיים שלך רטובות?‬ ‫-הן לחות באופן טבעי.‬
‫בבקשה, אני מתחנן שלא תגלי.‬
‫אם ידעו שאני מדבר,‬ ‫ישלחו אותי למדען או משהו.‬
‫אני חייבת לגלות למישהו!‬
‫אנא!‬
‫את היחידה ששומעת אותי.‬
‫אז למה אתה לוחש?‬
‫כי את לחשת, וזה נשמע כיפי.‬
‫כל הזוחלים מדברים?‬
‫לא יודע, לא פגשתי את כולם.‬
‫אבל אנחנו אף פעם לא מדברים לבני אדם.‬
‫אז למה אתה מדבר אליי?‬
‫טוב, אני…‬
‫כי רציתי. אני חושב שאת נחמדה.‬
‫באמת? תודה.‬
‫אני לא יודעת אם חושבים שאני נחמדה.‬ ‫קשה לדעת מה הילדים חושבים.‬
‫אם אומרים שאני נחמדה מתוך נימוס,‬
‫או שהם רוצים שאגיד שגם הם סבבה…‬
‫הבנתי.‬
‫אתה אומר ״הבנתי״ המון.‬
‫מפני שאני מבין דברים, זה הכול.‬
‫אני מבין. יש לי ניסיון.‬
‫טוב. חשבתי שאולי יש סיבה אחרת.‬
‫כמו מה?‬
‫שרצית שאפסיק לדבר.‬
‫וואו.‬
‫באמת? כאילו ״וואו, זה משוגע״?‬
‫לא, יותר בקטע של ״וואו,‬ ‫לא ידעתי שפיתחת רמה כזאת של מודעות עצמית״.‬
‫אני יודעת. אנשים לא מעזים‬ ‫להגיד שאני מדברת יותר מדי,‬
‫אבל אני רואה שזה נכון לפי ההבעה שלהם.‬
‫מבוגרים עושים פרצוף כזה,‬ ‫ותינוקות עושים פרצוף ישנוני,‬
‫ונהג האוטובוס עושה פרצוף של ״תפסיקי״,‬ ‫אבל אני לא יכולה להפסיק, אז…‬
‫סליחה, אני מקשיב. בבקשה, תמשיכי.‬
‫״אני תמיד אומרת כל דבר שיש לי בראש‬
‫״אומרים לי שזה בסדר אבל אולי זה לא נכון‬
‫״אז אני אומרת עוד,‬ ‫והם מחייכים כאילו כיף להם‬
‫״אין לך מושג כמה מלחיץ לא לדעת‬ ‫מתי הדיבורים שלי מעצבנים.״‬
‫ראיתי הרבה ילדים שמדברים הרבה.‬ ‫נראה שהם…‬
‫״אז אני ממשיכה לדבר ונראה לי שהכול בסדר‬
‫״עד שאני רואה את ההבעה הזאת‬ ‫שאני רואה בה סימן‬
‫״שהם כועסים שאני עדיין מדברת,‬ ‫או שאני קולנית או משעממת‬
‫״אז אני חוששת שאיבדתי אותם‬ ‫ונבהלת ומדברת עוד יותר.״‬
‫כן. זה נורמלי. הרבה ילדים…‬
‫״אני חשה שאין לי יכולת להבין‬
‫״מתי אני לא נותנת לאנשים צ׳אנס לדבר‬
‫״ולכן אני נבהלת וחושבת שלמעשה‬
‫״אני לא נותנת לאנשים צ׳אנס לדבר…״‬
‫אמרתי ״הבנתי״!‬
‫אני יודע ששוב אמרתי ״הבנתי״. סליחה.‬
‫פשוט השורה האחרונה בכלל לא הייתה חרוז.‬ ‫היא חזרה על עצמה.‬
‫״אז את מרגישה בנוח לחלוק‬
‫״כי הורייך מרשים לך לקשקש…״‬
‫הם לא ממש אוהבים…‬
‫״אבל אל תרגישי נבוכה,‬ ‫כאילו את בקרב חסר סיכוי.״‬
‫אז איך אני…?‬
‫״נסי אולי לשאול שאלה.״‬
‫לשאול שאלה?‬
‫״זה מתיש, כמו למצמץ‬
‫״אבל הילדים הכי פופולריים‬
‫״הם הילדים שרוצים לדעת‬
‫״מה הילדים האחרים חושבים.״‬
‫וואו. זה לא שלא אכפת לי‬ ‫מהילדים האחרים, אני פשוט…‬
‫אני יודע. תראי,‬ ‫זה טוב שאת טובה בלדבר על עצמך,‬
‫כשאנשים חולקים משהו, זה עוזר להם.‬
‫אם תעודדי ילדים אחרים לדבר על עצמם,‬ ‫הם יאהבו לבלות בחברתך.‬
‫יאהבו אפילו יותר, זאת אומרת.‬
‫חוק חמש השניות.‬
‫טוב… זה היה ממש נחמד. תודה.‬
‫כן, בשמחה.‬
‫היי, תזכרי: אל תגלי לאף אחד. לעולם.‬
‫אחרת לא נוכל לדבר שוב.‬
‫טוב. אז אני החברה הסודית המיוחדת שלך?‬
‫זו הייתה שאלה.‬
‫אה, כן! בטח.‬
‫ושאלה טובה.‬
‫תודה, ליאונרדו.‬
‫קראי לי ליאו. זה נשמע פחות כמו צב נינג׳ה.‬
‫סאמר! את צריכה ללכת לישון, חמודה.‬
‫אימא, מה השורש הריבוע של 91?‬
‫מה?‬
‫בבקשה לכי לישון.‬
‫לא סתם שאלה.‬
‫אוקיי. בסדר. הבנתי.‬
‫שבו במקומות.‬
‫- זירות הקרב במלחמת העולם השנייה -‬
‫כבר חזרת?‬ ‫ראית את כל העולם בסופ״ש אחד, וואו.‬
‫איך היה באוורגליידס?‬ ‫מה הגובה של מגדל אייפל?‬
‫איך היה לפגוש את האפיפיור?‬
‫אולי תפסיק? זאת הכרית שלי.‬
‫לסגור מחשבים.‬
‫לא נלמד את החומר על גבי צעצועים.‬
‫שופט רוסי.‬
‫לא לאכול את הספרים.‬
‫המאמן קימורה.‬
‫סלח לי. תן לי לנקות את זה.‬
‫בבקשה.‬
‫זה ממש לא פייר!‬
‫היא תתיש אותנו לגמרי,‬
‫ואז נתקבל רק לבתי ספר עם בעיות סמים!‬
‫אפשר לשכוח מהטיול הכיתתי. זה סיוט.‬
‫יותר מהפעם שאיבדתי את הטלפון שלי.‬
‫או כשאבא שלי לבש מכנסי אופניים.‬
‫או כשהלכתי לאיבוד במטוס.‬ ‫זה קשה, אבל ממש מפחיד.‬
‫זה היה כמו בסרט אימה,‬ ‫לא שההורים מרשים לי לראות סרטי אימה,‬
‫לא כולל המשרפה ב״צעצוע של סיפור 3״,‬ ‫אבל זה…‬
‫מה כדאי שנעשה, ג׳יידה?‬
‫לגמרי אספר על זה להוריי.‬
‫לאבא שלי יש השפעה כי הוא‬ ‫נותן למורים משחה נגד חצ׳קונים בחינם,‬
‫אבל תספרי גם להורייך.‬
‫למה את מדברת עם סאמר?‬
‫התחלתי לחבב אותה.‬ ‫-אני יודעת. גם אני.‬
‫מה זה היה?‬ ‫-מה? היא מחבבת אותי.‬
‫היה לה כיף איתי.‬
‫כיף? איתך?‬
‫מה עשית? הזזת את הראש יותר מפעם אחת?‬
‫איזה שוויצר!‬
‫ספר את כל הקטילות שלך עכשיו.‬
‫כי הילד הבא שייקח אותי הביתה יהיה האחרון.‬
‫בטח, אדון ״פוחד לעזוב״.‬
‫מה שתגיד, אדון ״רוצה לחטוף ביס״.‬
‫כולי משקשק,‬ ‫אדון ״קצת פחות אמיץ מסקובי־דו״.‬
‫ברווז…‬
‫אווז!‬
‫זה לא המשחק! ילדים!‬
‫…חוק הבולים. עיניים אליי!‬
‫לאלה מביניכם שקראו את הפרק…‬
‫סלינס לא לימדה את החומר הזה.‬
‫כן. מה זה בול?‬
‫…היה המס הישיר הראשון‬ ‫שהפרלמנט הבריטי הטיל על המושבות באמריקה.‬
‫סקיילר, מה אמרתי?‬
‫- בלה בלה בלה -‬
‫עני לי. כיצד הגיבו המתיישבים?‬
‫איקסים!‬
‫אתם לא רוצים לקבל איקסים.‬
‫מה זה איקס?‬
‫הוא לא שיחק ב״קליפרז״?‬
‫אתם תסיימו את כיתה ה׳ ממושמעים,‬
‫או שלא תסיימו את כיתה ה׳!‬
‫מי ממושמע ויכול‬ ‫לקחת איתו חיה כיתתית הביתה בסופ״ש?‬
‫אני מוכנה לקחת את ליאו שוב.‬
‫״ליאו״?‬
‫שוב? מי ירצה אותו פעמיים?‬
‫- תכף יגיע פוק רועש! -‬
‫אף אחד מכם לא בשל‬ ‫לחטיבת הביניים! נכון?‬
‫אני אקח את הלטאה!‬
‫יהיה לך ממש כיף עם ליאו, איליי.‬
‫אולי אוכל לבוא לבקר?‬
‫באמת? בכיף!‬
‫זאין יבוא, אבל אולי…‬
‫מבלים יפה, ילדים?‬
‫בטח.‬
‫- עלול להכיל שרידים של בוטנים -‬
‫סליחה על החטיף, זאיני. העיקר הזהירות.‬
‫קח לך קאפקייק עם קייל.‬
‫אני חייב להישאר בחליפת המגן כל הסופ״ש?‬
‫לטאות נושאות מחלות, חמודי.‬
‫ילדים וכלבים הם פגיעים במיוחד.‬
‫- אימא: אני מוכן -‬
‫- אימא: אוקיי -‬
‫נראה לי שאימא רוצה לבוא לקחת אותי.‬
‫תודה, ג׳ולי!‬
‫היה להם ממש כיף!‬
‫- מקום שני -‬
‫תחתוך לו בבקשה את העוף‬ ‫לחתיכות שלא חונקות.‬
‫מה? זה יצמח בחזרה.‬
‫אתה מתלבש כמו אסטרונאוט משנות ה־50,‬ ‫ואני פה המוזר?‬
‫מה זה, אתה מאיים עליי, דודל־פו?‬
‫תעשה את זה…‬
‫מה?‬
‫-האוכל מוכן, איליי!‬
‫איליי, עכשיו!‬
‫אתה צריך שלוש שעות‬ ‫כדי לעכל את האוכל לפני השינה!‬
‫זה משוגע לגמרי!‬
‫אתה מדבר?‬ ‫-רק אליך.‬
‫בגלל ש…‬
‫אני מיוחד?‬
‫כן, בדיוק.‬
‫אוקיי.‬
‫אבל אל תגלה לאף אחד.‬ ‫ינסו להרוג אותי, כמו את אי.טי.‬
‫אבל הוריי אמרו לי שכשמישהו אומר‬ ‫״אל תגלה לאף אחד״,‬
‫אני חייב לגלות.‬
‫הוריך צודקים, אבל זה לגבי בני אנוש זרים.‬
‫אני רק זוחל זר. אוקיי?‬
‫בבקשה אל תגלה, בייחוד לא לו.‬
‫הרחפן?‬
‫אין מצב. ראית מה הוא עשה לצ׳יטוס שם.‬
‫כאילו… זה טוב שהוא נאמן.‬
‫בחייך. כשהייתי בן שש ילדים חשבו שזה מגניב.‬
‫אולי כדאי שתגיד על זה משהו.‬
‫אני לא רוצה שהוא ייעלב.‬
‫יש לי דרך.‬ ‫ראיתי פרידות של תלמידים לאורך השנים.‬
‫אתה מסביר במכתב למה אתה זורק אותם,‬
‫וזה נותן להם זמן לספוג את זה‬ ‫בלי לחטוף התמוטטות.‬
‫זה נקרא ״מכתב רחפני היקר״. תביא עט ונייר.‬
‫״רחפן יקר,‬
‫״זה לא אתה, זה אני,‬
‫״אבל…״‬
‫כשאתה מרחף מעליי כל היום‬
‫״אני מרגיש מוגן,‬ ‫אבל גם שחיי החברה שלי מתפוגגים‬
‫״אני לא אומר שהאכפתיות שלך היא פשע‬
‫״אני פשוט אוהב‬ ‫לנגב את התחת שלי בעצמי מדי פעם‬
‫״ונראה לי שיכולים להיות לך חברים חדשים‬
‫״כמו מדפסת התלת־ממד במגמת גרפיקה‬
‫״או מכשיר העיסוי, או מעבד המזון הצהוב‬
‫״זה לא שאני לא מחבב אותך, אדון רחפן‬
‫״אני רק רוצה תקווה זעירה,‬ ‫שאפשר לראות במיקרוסקופ,‬
‫״שאיכשהו‬
‫״לא אמות לבדי.״‬
‫זה לא אתה, זה אני!‬
‫- לנגב את התחת שלי בעצמי -‬
‫הוא סתם עושה הצגה. אתה רואה?‬
‫הוא יודע שהוא ניתן למִחזוּר.‬
‫בוא ניתן לו קצת ספייס.‬
‫אף אחד לא יחבב אותי כמוהו.‬
‫הם בכלל לא מכירים אותך.‬
‫עכשיו תוכל להראות מי אתה.‬
‫אין לי מה להראות.‬
‫אתה רק צריך למצוא את הגימיק שלך.‬
‫היה ילד אחד ב־1998, מייק ג׳וקוביץ׳.‬
‫הוא למד בעל־פה את כל המילים‬ ‫של ״ללכת על השמש״.‬
‫״סמאש מאות׳״? לא?‬
‫זה שיר עם המון מילים.‬
‫הפואנטה היא שלהמון ילדים יש גימיק.‬
‫זה בסדר. גם לי יש כמה.‬
‫תביא לי זחל.‬ ‫-באמת?‬
‫סמוך עליי.‬
‫מושלם.‬
‫אוקיי, תראה.‬
‫איחסה!‬
‫חכה.‬
‫מה?!‬
‫בוא, אראה לך משהו.‬
‫איליי! איפה חליפת המגן שלך?‬
‫נסה לעשות ככה.‬
‫מצוין!‬
‫פור!‬
‫פגיעה בול!‬
‫מה זה היה? אופוסום?‬
‫לא יודע, אבל פגעת לו בול בענבים.‬
‫שנפסיק ונלך הביתה? נפרוש בשיא.‬
‫לא כולם מוזמנים.‬
‫- לא להפיץ! -‬
‫כן, חזרתי.‬
‫איפה הזנב שלך? אתה בורח בחלקים?‬
‫תן לי ספייס. פגעו לי בול בענבים.‬
‫שכחתי מזה.‬
‫סלינס הייתה מורת השנה!‬ ‫המחליפה הזאת לא באה בחשבון.‬
‫דוגמיות קרם הגוף שאני מחלק לכם‬ ‫לא שוות כלום?‬
‫מה אני צריך לעשות‬ ‫כדי שתחליפו את הפקאצה הזאת?‬
‫ד״ר וונגר, אנא. היא יושבת כאן.‬
‫אז מה?‬ ‫-ג׳יי, זה לא מנומס.‬
‫בסדר.‬
‫אפשר לדבר עלייך כאילו את לא פה?‬
‫- תרסיס נגד אנשים שחושבים שהכול מגיע להם -‬
‫תקשיב לי.‬
‫הילדה שלי עמדה להתקבל לווסטלייק בשנה הבאה,‬
‫ובעוד שלוש שנים ללנגלי,‬ ‫בעוד שבע שנים לדארטמות׳,‬
‫ואז נישואים חצי־מאושרים בעוד 14 שנה.‬
‫אני מימנתי את הלוח החכם ואת המתג הזה.‬
‫- תרומת הזוג וונגר -‬
‫אם החיה הרעה הזאת‬ ‫תמשיך ללמד את הבת שלי,‬
‫אתה תעשה משהו בתמורה כדי לפצות על זה!‬
‫ארבע שניות!‬
‫3, 2, 1…‬
‫להניח עפרונות.‬
‫מלבד ג׳יידה,‬
‫שמקבלת שתי דקות נוספות,‬ ‫מפני שהיא סובלת מ…‬
‫יעפת כרונית.‬
‫שקט! בלי דיונים.‬
‫טוב. אחד מכם צריך‬ ‫לקחת את אחת החיות הביתה.‬
‫אם לא יהיה מתנדב, אני אבחר.‬
‫אני מוכן לקחת את ליאו שוב.‬ ‫-מה הקטע? את ליאו? שוב?‬
‫אמרת שאסור פעמיים, נכון?‬
‫כי הייתי מוכנה…‬ ‫למה אתה רוצה אותו שוב?‬
‫מפני שהוא היה… אדיר!‬
‫למה את רוצה אותו?‬ ‫-מאותה סיבה. אדיר.‬
‫רגע. אם זה אדיר, גם אני רוצה.‬
‫אמור להיות כתוב פה ״ד״ר סקין״,‬
‫לא ״ד״ר סקיד״.‬
‫ס־ק־י־ן, בלי ד׳.‬
‫ג׳יידה, צבעתי את החתול בירוק!‬
‫כזה לא מקורי.‬
‫נכון שזה נהדר, מה שסידרתי לך?‬
‫דרייק יבוא למסיבה שלי?‬
‫אני עדיין עובד על זה.‬
‫התכוונתי לשתי הדקות הנוספות בבוחן הפתע.‬
‫מי דואג לך?‬ ‫-מה אבא עשה?‬
‫ובכן, בנג׳י,‬ ‫המורה המחליפה של ג׳יידה מזעזעת.‬
‫מכריחה את הילדים לקרוא ספרים עבים.‬
‫לא!‬
‫אז אבא סידר לג׳יידה‬ ‫משהו שאין לאף ילד אחר.‬
‫מה, אבא?‬
‫״תוספת זמן‬
‫״הילדים האחרים מזיעים ואת התשובות שוכחים‬
‫״חוץ מהילדה שלי‬
‫״לילדה שלי יש תוספת זמן.״‬
‫אימא, אפשר לשים את הלטאה בחדר שלי?‬ ‫כי תכף המסיבה…‬
‫לא עכשיו, חמודה. אבא משוויץ.‬
‫״מת על תוספת זמן!״‬
‫זה היום הנורא בחיי!‬
‫אף אחד לא מתמקד במסיבה שלי.‬
‫היא תהיה גרועה, וכל הילדים האחרים ישמחו.‬
‫למה שהם ישמחו?‬
‫בגלל שהם מקנאים.‬
‫רגע, מה? מי אמר את זה?‬
‫אני.‬
‫אלוהים!‬ ‫-לא, זה לא בטוח!‬
‫אתה מדבר? זה אדיר!‬ ‫-את היחידה ששומעת אותי!‬
‫אבא, יש לנו לטאה מדברת!‬ ‫-אני מדבר רק אלייך!‬
‫אבא!‬
‫״כשאתה עם ד״ר סקין אתה אח״מ אמיתי‬
‫״כי עליי הכללים לא חלים!‬
‫״תנו לי…״‬
‫אז אתה מדבר רק איתי? בגלל שאני מיוחדת?‬
‫בטח.‬
‫הגיוני. אבל אולי לפחות תעשה טריקים במסיבה?‬
‫תשיר ראפ ותנגן פסנתר עם הלשון, או משהו?‬
‫לא, זה רק בינינו.‬
‫אני מדבר איתך כדי לתת עצות.‬
‫אני לא צריכה עצות. אני מהממת.‬
‫לא, את אומללה.‬
‫רגע, מה?‬
‫כמו אמה לורנס ב־03׳,‬
‫נינה מאיירס ב־55׳,‬
‫כולן יפות, כולן עשירות, כולן חכמות…‬
‫נו?‬ ‫-לא סיימתי.‬
‫כולן סנוביות, כולן שנואות בסתר.‬
‫פשוט קינאו בהן.‬
‫לא בסנוביות שלהן.‬
‫תראה, אנשים לא מבינים‬ ‫איזה מלחיץ זה להיות כמוני.‬
‫המשפחה שלי מדהימה,‬ ‫ויש לי נעליים גדולות למלא.‬
‫אני צריכה להתקבל לחטה״ב הכי טובה,‬ ‫ולעשות את המסיבה הכי טובה,‬
‫וכן, שיהיו לי רק החברות הכי שוות.‬
‫לא נכון.‬
‫אתה לא קולט איך זה להיות מהממת.‬
‫את לא מהממת.‬
‫אני מה?‬
‫תכיני את עצמך.‬
‫״לא מי יודע מה‬
‫״אתם גאוותנים, אבל הבית שלכם צעקני‬
‫״ואבא שלך בינוני‬
‫״אתם משפחה לא מי יודע מה.״‬
‫בינוני?!‬
‫הוא מופיע על כל העלונים.‬ ‫-בפורט מאיירס אתם גרים‬
‫השיש שלנו עשוי מקוורץ.‬
‫משלמים לו לשרוף יבלות.‬
‫אימא נראית כמו בריטני ספירס.‬ ‫-אחרי 6 או 7 בירות.‬
‫לא באתי לזלזל,‬
‫אנחנו… לא כאלה מדהימים?‬
‫אתם סבבה, אבל אף אחד לא מדהים עד כדי כך.‬
‫כולנו רק בני אדם. ולטאות.‬
‫״אם תקבלי קצת פרספקטיבה‬
‫״ותראי את עצמך כמו שאת‬
‫״תגלי שאת כוכב זוהר!‬
‫״אז אני לא כזאת מדהימה.״‬
‫בדיוק.‬
‫״אבל אני מרגישה את המשקל‬
‫״יורד ממני כמו שריון כבד‬
‫״אחרי 11 שנים מלחיצות‬
‫״עם בנות גילי הממוצעות‬
‫״אני סוף סוף מזדהה‬
‫״בכלל לא רע להיות‬
‫״לא כזאת מדהימה.״‬
‫בראבו!‬ ‫-תודה.‬
‫עבודה טובה, חבר׳ה.‬ ‫-תודה.‬
‫מאמי, אולי תיתן להם טיפ?‬
‫למי, לשעונים?‬
‫חבר׳ה, רוצים מים? מישהו?‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫טוב, אז תודה.‬ ‫-יפ.‬
‫תודה, מר סקין.‬ ‫-דוקטור. ד״ר סקין.‬
‫אימא, אבא… נשארו עוד הזמנות?‬
‫עוד? חשבתי שפסלנו את כל מי שרצית.‬
‫כן, אבל… הכנו רשימה ארוכה יותר.‬
‫- יומולדת שמח, ג׳יידה!‬ ‫בחסות ד״ר סקיד -‬
‫היי, חבר׳ה. כמה טוב שבאתם.‬
‫תודה שהזמנת אותנו.‬
‫כמובן. מה שלומכם?‬
‫רגע, אני יודע… אנחנו בסדר.‬
‫- ד״ר סקין‬ ‫דרמטולוג -‬
‫הוא נשמע כמו קול.‬
‫וואו, זאין נהיה מצחיק?‬
‫זאין תמיד היה מצחיק.‬
‫למשל בכיתה ב׳,‬
‫כשהוא אמר לגברת לימוס‬ ‫שסופרמן בא מכוכב הלכת קרוטון!‬
‫היי, ניסיתם את מפריח הבועות?‬ ‫-אבא, נגיע אליו.‬
‫הוא מדהים! הוא עושה חיות מבועות!‬
‫בבקשה. הבא בתור!‬
‫ככה לא מחזיקים!‬
‫ג׳יידה־בורגר? ג׳יידה־צ׳יפס?‬
‫ירקות ג׳יידה?‬
‫בבקשה, אל תעשה את זה.‬
‫מה אתה מסתכל, בוס?‬
‫יש לך משהו נגד רגליים קומפקטיות?‬
‫מה?‬
‫מה, כזה טוב לך שם?‬ ‫מה אתה עושה בקופסה?‬
‫אני משיל עור. ממצמץ מדי פעם.‬
‫טוב. סליחה, אחי.‬
‫אנחנו באותו הקרב.‬
‫הכיף היחיד שהיה לי‬ ‫היה להוריד לו אצבעות בביס.‬
‫חמש פעמים אמרתי לך לקפוץ דרך החישוק!‬
‫זה פשוט כבר נהיה משעמם, אתה יודע?‬
‫אתה מרגיש לפעמים שהזמן הולך ואוזל,‬
‫ושיותר מזה כבר לא יהיה לנו?‬
‫דיברת עם הפוני עכשיו?‬
‫הוא נהנה?‬
‫אני חייב לספר לך,‬
‫האמת היא שאף חיה‬ ‫לא אוהבת להיות סגורה בתוך…‬
‫היי, ג׳יידה. היי, ליאו.‬ ‫מדהים כמה כיף…‬
‫כלומר… היי, רק ג׳יידה.‬
‫את נהנית?‬
‫תודה ששאלת אותי.‬ ‫הוריי לא שואלים אף פעם.‬
‫הם פשוט מניחים שטוב לי,‬
‫כי הם עדיין לא קולטים‬ ‫שהם לא כאלה מדהימים.‬
‫אז מה יעזור לך ליהנות יותר?‬
‫שאלה טובה.‬
‫אוקיי. נעילה מגנטית סטנדרטית.‬
‫מעגלים מוצלבים.‬
‫כבל מצבר. בלון.‬ ‫-בבקשה.‬
‫איזה כיף!‬
‫במיוחד ביקשתי ״בלי טרפת״!‬
‫תודה, פי־ג׳יי.‬ ‫-טי־ג׳יי.‬
‫אה. סליחה.‬
‫זה בסדר. אני מתרגש שיש לנו קשר עין.‬
‫תעצרו את הסטופר הזה! הארנק שלי אצלו!‬
‫עשית את זה, בוס! היום הכי טוב בעולם!‬
‫היי!‬
‫ליאו! איפה ליאו?‬
‫מישהו לקח אותו?‬
‫בבקשה, שמישהו ימצא אותו! ליאו!‬
‫ליאו!‬
‫ככה לא מחזיקים!‬
‫ליאו!‬
‫אתם ממש אוהבים את הזוחל הזה.‬
‫הוא פשוט אדיר.‬
‫צ׳יז!‬
‫היה כיף במסיבה אתמול.‬ ‫-תודה. קיבלת בועה בצורת חיה?‬
‫הייתי במגלשת המים…‬
‫שוב? מה קרה ללברוח בצ׳יק?‬
‫חכה חכה.‬
‫אני אהיה באוורגליידס ואזלול רימות‬ ‫שאתה תראה רק בחלום הלילה.‬
‫- ג׳יידה -‬
‫- לוגן -‬
‫היה כיף איתך, ליאו! אתגעגע אליך!‬
‫אם יש לסנטה קלאוס 39 שדונים,‬
‫שמייצרים 1,981 צעצועים…‬
‫היי, אני קופא פה. אפשר קצת שריון?‬
‫היי, מר מקובל…‬ ‫פתאום אתה רוצה להיות פה איתי?‬
‫יש פה 18 מעלות!‬ ‫החורפים במרכז פלורידה הם אכזריים!‬
‫רק לכמה דקות.‬
‫היי! לפחות תזמין אותי לארוחת ערב קודם!‬
‫רגע! אלה קלפי הבייסבול שלי?‬
‫(תתקשר אליי)‬
‫אתה מדבר אליהם! זו הסיבה שאתה תמיד חוזר!‬
‫מה? לא!‬
‫רק טיפונת.‬
‫לא, שום ״טיפונת״. אנחנו לא מדברים אליהם.‬
‫הילדים האלה מרוויחים מהתובנות שלי‬ ‫לפני שאני מתפגר.‬
‫אוקיי, אז מדובר באגו שלך.‬
‫זה לא נכון!‬
‫אני חולק איתם מ־74 שנות הניסיון שלי‬ ‫כדי לעזור להם עם הבעיות שלהם,‬
‫אם זה להיפרד מרחפן,‬ ‫או ללבוש מכנסיים שקיבלת בירושה.‬
‫אפשר לחשוב. אותי הכריחו ללבוש‬ ‫את השריון של אחותי עד גיל 16.‬
‫עשיתי שינוי ענקי לטובה בחיים של טי־ג׳יי.‬
‫מה? אני לא מבין. זה נורמלי.‬
‫שערה ראשונה?‬
‫בדרך כלל הן צומחות מלפנים,‬ ‫אבל יופי. אתה מתבגר.‬
‫לא… זה אבא שלי.‬
‫מה מצחיק?‬
‫סיפרתי לו שדייב קונייר, ב־1974,‬
‫הצמיח פתאום אף בגודל של ביואיק,‬ ‫בול כמו של אבא שלו.‬
‫וכולם המשיכו לאהוב אותו‬ ‫כי הוא היה ילד מגניב, כמוך.‬
‫וכעבור שבוע,‬ ‫הבעיה של קול הייתה עוד יותר קשה.‬
‫אתה לא הולך למסיבות פיג׳מות‬ ‫מפני שאתה חושב שאתה מדבר מתוך שינה?‬
‫טוב, אם לא אגלה לאף אחד שאתה מדבר אליי,‬
‫אתה מבטיח לא לגלות לאף אחד?‬
‫כן, בטח.‬
‫זה לא הקול האמיתי שלי.‬
‫אני בעצם נשמע ככה.‬
‫אבל אסור שידעו! אני נשמע מגוחך!‬
‫זה קורע!‬
‫טיפלתי בזה. אמרתי לו…‬
‫אתה נשמע כמו בי־ג׳י צעיר.‬ ‫-מה?‬
‫מכיר את דה וויקאנד?‬
‫כן, ככה.‬
‫בשבוע שעבר הוא שר במופע החורף,‬
‫ושמעתי שהקהל יצא מגדרו.‬
‫עבודה יפה, גברת מלקין.‬
‫סליחה, זו הייתה… מחמאה?‬
‫תמשיכי ככה, ואולי ניתן לך להמשיך לעבוד פה.‬
‫כל הכיתה הצליחה מאוד.‬
‫הם זכו בתחרות?‬ ‫-לא, ילדי הגן תמיד מנצחים. חמודים מדי.‬
‫וחבל שלא ראית אותי בשבוע שעבר עם מיה.‬
‫מי, החבקנית? הפלסטיק הנצמד האנושי?‬
‫סליחה, יש לה שם.‬
‫כידוע לך, הוריה התגרשו לאחרונה.‬
‫שעתיים איחור בלבד הפעם. איזו התחשבות.‬
‫את מרשה לו לספר את עצמו?‬
‫את לא יכולה לשמור על הילדים בסופ״ש‬
‫כדי שאני ואורורה נוכל‬ ‫לבלות את יום ולנטיין ביחד?‬
‫תודה אחת ביקשתי ממך!‬
‫אין לך שום תוכניות.‬
‫כי אני יודע.‬
‫סליחה, אבל זוחלים לא מדברים.‬
‫תוכים, תוכי מקאו, ציפורי שיר,‬ ‫ולווייתני אורקה מסוימים.‬
‫אל תאמיני לכל מה שאת קוראת באינטרנט.‬
‫למה שתדבר רק איתי?‬
‫בגלל שאת נחמדה.‬
‫את תלמידה מעולה, ועונה על כל השאלות.‬
‫אני אוהבת ללמוד.‬
‫את הרבה יותר שקטה כשאת עם המשפחה.‬
‫לא בא לך להראות להם פעם‬ ‫איזה שכל גדול יש לך?‬
‫אחי ואחותי חושבים שאני מוזרה.‬
‫באמת?‬
‫נראית בדיוק כמו סבא שלי.‬
‫כן? זה דבר טוב?‬
‫סבא שלי היה מדבר איתי.‬
‫הוא מאוד אהב מדע,‬
‫והוא היה שואל אותי שאלות,‬
‫גם כשהוא ידע את התשובות.‬
‫מה? הוא נשמע כמו בחור נהדר.‬
‫הוא היה החבר הכי טוב שלי.‬
‫אוי, לא… לא התכוונתי.‬
‫בבקשה, ילדה… אני שונא את זה.‬
‫סליחה.‬ ‫-לא…‬
‫אל תבקשי סליחה, פשוט תפסיקי.‬ ‫אני לא עומד בזה.‬
‫אבל אימא שלי אומרת שטוב לבכות.‬
‫אצלנו זה לא ככה.‬
‫אעזור לך להירגע.‬
‫אשיר לך שיר ערש עד שתירדמי.‬
‫״אל תבכי‬
‫״לבכות זה לחלשים‬
‫״אל תבכי‬
‫״זה עצל ומטופש‬
‫״נגבי את הדמעות‬
‫״הן מכערות אותך‬
‫״תחזיקי את עצמך‬
‫״ואל תיכנעי‬
‫״כולם תקועים‬
‫״עם מה שהם תקועים איתו‬
‫״כולם לכודים‬
‫״במשהו שהם שונאים‬
‫״מה זה פותר‬
‫״כשמייבבים ו…״‬
‫״למה לא להיות חזקה?‬
‫״להפיק את המרב מגורלך?‬
‫״אל תבכי‬
‫״זה ממש מעצבן‬
‫״סגרי את הברז‬
‫״זה לא יפה לך‬
‫״אני יודע שזה לא קל‬
‫״אני יודע שקשה לך‬
‫״אבל לכולנו יש בעיות‬
‫״אז די כבר‬
‫״להתבכיין.״‬
‫הבהלת אותי.‬
‫״די להתבכיין!״‬
‫אתה עושה את מה שסבא שלי עשה.‬
‫מעמיד פנים שאתה לא יודע משהו‬ ‫כדי שאסביר לך מה נכון.‬
‫הנה. מחקרים מדעיים הוכיחו‬
‫שבכי משחרר אוקסיטוצין ואנדורפינים.‬
‫חומרים אלה עוזרים להתמודד‬ ‫עם כאב גופני ורגשי.‬
‫לא ידעתי איך לעזור לה,‬ ‫אז פשוט הקשבתי, וזה עזר.‬
‫אתה עושה להם תרגיל אי.טי.‬
‫גורם לכל ילד לחשוב שהוא אליוט.‬
‫זה ייגמר ברע.‬
‫אני רק יודע שהילדים האלה יזכרו אותי.‬
‫שמעת על הלוויה של אוגרי מס׳ 3 בשבוע שעבר?‬
‫אוגרי מס׳ 3 מת? לא ידעתי.‬ ‫-בדיוק.‬
‫אומרים שהלוויה הייתה משעממת.‬
‫לאף אחד לא היה מה להגיד.‬
‫אהבתי את הכתם הלבן שהיה לו מעל האוזן.‬
‫אהבתי את הנשימות שלו.‬
‫חטפתי ממנו זיהום בעין.‬
‫הלוויה שלי תהיה מלאה‬ ‫בסיפורים מרגשים ואנקדוטות.‬
‫יפה לך, העשרת את אוצר המילים בשבוע שעבר.‬
‫חבוב, הלוויה הזאת עלולה לקרות בקרוב מאוד.‬
‫התור שלי עם הלטאה!‬
‫תיהנה, אנטוני! ליאו מהמם!‬
‫גם הראשים שלהם צומחים בחזרה,‬ ‫או רק הזנבות?‬
‫לא חשוב, אבין כבר.‬
‫לא. תעדכן את הקרובים שלי.‬
‫זה מה שאני רוצה לכתוב בצוואה.‬
‫הצילו!‬
‫מה?‬ ‫-אל תדאג, חבוב.‬
‫לא הייתי משאיר אותך לבדך.‬
‫מה כבר תעשה?‬
‫תהיה רגוע. אני פחות פגיע.‬
‫יש לי שריון.‬
‫מה לגבי הייעוץ?‬
‫מה, אני לא יודע כלום?‬ ‫אני יכול לעשות מה שאתה עושה.‬
‫היי!‬
‫היי! כאן!‬ ‫-מה?!‬
‫אוי נו באמת!‬ ‫-עזוב. אני מדבר!‬
‫אלוהים!‬
‫סבתא!‬
‫לא, תפסיק! אחרת כולנו נמות!‬
‫מה? למה?‬
‫לא יודע. אני אומר לך.‬
‫אתה תמות. פשוט שתוק. תירגע.‬
‫אוקיי.‬
‫תטפל בטלפון שלך אחר כך. אני צב מדבר.‬
‫בחרתי בך כי…‬
‫״אהבתי את הסטייל שלך.״‬
‫תרגיע קצת.‬ ‫-תן לי לעבוד.‬
‫ספר לי. מה הבעיות שלך?‬
‫מה?‬
‫אני יכול לטפל בבעיות שלך. אני…‬
‫ראיתי המון בכיתה הזאת,‬ ‫ואני יכול לעזור. אז קדימה.‬
‫אין לי בעיות. חוץ מזה שנשבר לי הטלפון.‬
‫בריון. הבנתי.‬
‫בחייך. אתה חסר ביטחון, נכון?‬ ‫כמו כל בריון כיתתי.‬
‫לא.‬
‫לא יודע.‬
‫אתה עצוב. משהו קורע אותך מבפנים.‬
‫פשוט תגיד את זה. בחייך, אני צב מדבר.‬ ‫אני לא יכול לגלות לאף אחד.‬
‫ברור שאני בריון.‬
‫אני לא יודע מה עוד לעשות.‬
‫אני פשוט שונה.‬
‫אני לא חכם.‬ ‫-לא… כל אחד חכם במשהו.‬
‫אתה רק מפחד לנסות,‬ ‫ולהיראות לא חכם. מקרה קלאסי.‬
‫מה זה מקרה קלאסי?‬ ‫-אתה יודע מה? עזוב.‬
‫אני שונה גם בדרכים אחרות.‬
‫בדיוק! קדימה, תגיד!‬
‫לא תגלה לאף אחד?‬
‫לא. נו, מה זה? מה העצבות?‬
‫אני לא יודע איך ילדים באים לעולם.‬
‫מושלם. קלאסי לבריון כיתתי.‬
‫מבחוץ קשוח,‬ ‫מבפנים גוש קוטג׳ רוטט משנאה עצמית.‬
‫אולי פשוט תגלה לי?‬
‫על תינוקות? בטח. בבקשה.‬
‫קודם כול, האבא מטפס על הגב של האימא‬ ‫בזמן שהיא שוחה במים.‬
‫הוא מתחיל לחפש את פתח הביב של האימא.‬
‫זה נמשך 24 שעות בערך.‬
‫ואז האימא עולה לחוף ובונה קן,‬ ‫ומטילה את הביצים שלה בחול.‬
‫אימא שלי הטילה ביצים בחול?‬
‫כן. כדי שהדגים לא יטרפו אותן.‬
‫נתתי בראש. לגמרי פתרתי לו את הבעיה.‬
‫סרט ההדבקה…‬ ‫אולי זה בגלל שהוא רוצה שאשאר אצלו.‬
‫אתה מתגעגע לחברים שלך בגלל שנשארת כיתה?‬
‫פוחד להישאר מאחור?‬
‫זו תקופה קשה,‬ ‫אבל אלה השנים הכי טובות, תאמין לי.‬
‫תיהנה לא לדעת הכול.‬
‫תיהנה להיות ילד.‬
‫אתה אחד הטובים.‬
‫אתה מתגעגע לילדוּת?‬
‫אני רק שמח שאני עדיין כאן.‬
‫אוקיי. כולכם קיבלתם סופ״ש עם ליאו,‬
‫אז מעכשיו והלאה, אתם תיקחו הביתה את…‬
‫איך קוראים לצב?‬
‫סקוורטל.‬
‫קוראים לי סקוורטל.‬
‫נראה לי ש״סקוורטל״.‬
‫סקוורטל מעפן.‬
‫סליחה? למה?‬
‫לא יודע. הוא פשוט מעפן.‬
‫אבל אני מחבב את ליאו. הוא נחמד.‬ ‫-הכי טוב!‬
‫הרבה יותר טוב מהצב הזה…‬
‫מספיק עם הרעש! מספיק!‬
‫מה כל כך מיוחד בזוחל הזה?‬
‫אני אוהב את העור שלו.‬
‫העור שלו הוא… כמו המרפקים של סבתא שלי.‬
‫אה… גם.‬
‫גם.‬ ‫-גם.‬
‫מרפקים.‬ ‫-גם.‬
‫בסדר. אם אתם כל כך רוצים‬ ‫לקחת הביתה את הלטאה הזאת,‬
‫תצטרכו להרוויח את זה.‬
‫כן, המורה!‬ ‫-כן, המורה!‬
‫אתם תהיו כיתה למופת,‬
‫ואפילו תנצחו באקדמיקתלון הזה,‬
‫אחרת כולכם תקבלו את הצב!‬
‫כן!‬ ‫-תודה רבה!‬
‫זאת הייתה המשאלה האחרונה שלך?‬ ‫להסית חבורת זאטוטים נגדי?‬
‫לא מדובר בנו אלא בילדים.‬
‫יש להם מוטיבציה.‬
‫הם יסיימו את השנה בגדול!‬
‫- קוראים ביחד -‬
‫- ספסל חברוּת -‬
‫יש!‬
‫- פרטי!! יומן -‬
‫כן, לואי פסטר הוא אבי המיקרוביולוגיה.‬
‫הוא גילה שמיקרואורגניזמים מסוכנים‬ ‫עלולים לגדול במים עומדים.‬
‫- מקום ראשון -‬
‫- המופלאים של מלקין הם אמנים מנצחים -‬
‫- יריד המדע -‬
‫- לצב יש שריון והוא טמבל -‬
‫- מזג האוויר -‬
‫וואו! מרשים!‬
‫כיתה ה׳־3,‬ ‫אתם על סף זכייה בנסיעה למג׳יקלנד פארק!‬
‫נכון שהמחליפה שלנו עשתה עבודה מעולה?‬
‫בראבו, גברת מלקין!‬
‫אני יודע שחלק מההורים‬ ‫לא היו מרוצים כשהבאתי אותך,‬
‫מפני שיצא לך שם של אדם מזעזע,‬
‫אבל אם תובילי אותם לניצחון‬ ‫ביריד ההיסטוריה בשבת, אנחנו…‬
‫את תוכיחי שכל מי שפקפק טעה.‬
‫ובכן, המנהל ספאן,‬
‫בכיתה, לפעמים הדרכים הוותיקות‬ ‫הן הטובות ביותר.‬
‫בחזרה למקומות!‬
‫ובלי להחליק כיפות!‬
‫תמונה אש!‬ ‫-תודה.‬
‫היי, מה נסגר?‬
‫אני מחכה לתור שלך בג׳נגה כבר חצי שעה.‬
‫את תפרת את התחפושת, או אימא שלך?‬ ‫תגידי את האמת.‬
‫את יודעת שלא אגלה לאף אחד,‬ ‫אני מדבר רק איתך!‬
‫רגע…‬ ‫-זה עוד טלפון?‬
‫לא יודע,‬ ‫הוא בטח על השולחן של מלקין או משהו.‬
‫הלו?‬ ‫-נו כבר…‬
‫ליאו? איפה אתה?‬
‫אני כבר בא!‬
‫ליאו?‬
‫הלו?‬ ‫-היי, זרוק את זה הנה! אני אסתדר.‬
‫אתה שומע?‬
‫ליאו?‬ ‫-כן, נראה לי שיש למלקין מכשיר נוסף.‬
‫בקיצור, מה סאמר אמרה?‬
‫אומייגד.‬
‫רק אחת מכן יכולה להיות ג׳קי קנדי.‬
‫ואנחנו חייבים לתת בראש ביריד ההיסטוריה.‬
‫אני יודעת! הטיול למג׳יקלנד פארק יהיה אדיר!‬
‫היי, את אלופה בגלל שניסית כמיטב יכולתך.‬
‫לכן אני החברה המיוחדת שלך?‬
‫כן.‬
‫אתה מדבר גם עם סקיילר?‬
‫אני… רק בגלל שהיא…‬
‫זה הטלפון של סאמר שם, מאחורי הטלפון שלך.‬
‫טוב לך?‬
‫שהרסת את זה?‬
‫לא יודע מה קרה. כנראה חייגתי אליך עם התחת.‬ ‫או צילמתי אותך עם התחת.‬
‫אין לך בכלל תחת!‬
‫איך אתה מעז?‬
‫אתה מדבר לכולנו?‬
‫אמרת שאני היחיד.‬
‫חשבתי שאני מיוחד.‬
‫כולכם מיוחדים. אני רק…‬
‫סליחה! אני רק…‬
‫כשראיתי איך אתם מסתדרים,‬ ‫ומצליחים בלימודים,‬
‫הרגשתי שאני מביא שינוי חיובי.‬
‫באמת עזרת.‬ ‫השנה הזאת הייתה סיוט בלי העזרה שלך.‬
‫גברת מלקין כזאת רעה.‬ ‫השנה הייתה נסבלת בזכות השיחות איתך.‬
‫כן, אבל פחדתי שאם כולכם תדעו,‬
‫גם אנשים אחרים יגלו.‬
‫אמרת לי לא לגלות, ולא גיליתי.‬
‫אף אחד לא גילה, כי אנחנו יודעים לשמור סוד.‬ ‫-כן.‬
‫מה, סיפרת לכולם שאני מגלחת את החד־גבה שלי?‬
‫כי זה לא נכון!‬
‫היי, היחיד ששמע ממנו על החד־גבה שלך,‬
‫ושאת עדיין אוכלת נזלת, זה אני.‬
‫ובקושי צחקקתי.‬ ‫-מה?!‬
‫אני עוזבת.‬
‫ניסיתי.‬
‫רגע, יום שישי היום!‬
‫לא תיקחו אותי הביתה?‬
‫סאמר, היום תורך.‬
‫בבקשה. אני נורא מצטער.‬
‫איך אוכל לסמוך עליך עכשיו?‬
‫זו הייתה שאלה.‬
‫טוב, מה כולם עושים פה?‬
‫אה, אתם עוזבים? יופי. קחו לכם יום חופש.‬
‫אתם צריכים לנוח לקראת‬ ‫יריד ההיסטוריה מחר. לכו הביתה.‬
‫לכו. קישטה. החוצה.‬
‫יש לנו על מה לדבר.‬
‫אני לא מבין.‬
‫כן, שיקרתי לילדים, אבל מה עשיתי לך?‬
‫סליחה!‬
‫לדבר עם התלמידים שלי מאחורי גבי?‬ ‫לייעץ להם?‬
‫אוקיי, נורא לא נעים לי, אבל רק ניסיתי…‬
‫לחתור תחת השיטות שלי!‬
‫לגזול ממני כל תחושת סיפוק מההישגים שלהם!‬
‫מה? הם למדו כל מה שרצית.‬ ‫למה זה לא משמח אותך?‬
‫אל תנסה לנתח אותי. אני אישה בוגרת,‬
‫לא זאטוטה צווחנית שחושבת‬ ‫שלקרוא את ״סיפורי קנטרברי״ זה עינוי.‬
‫זה לא עינוי?‬
‫שקט!‬
‫לצפות ממני להיות מאושרת,‬
‫כשאין לי דבר מלבד ארבעת הקירות האלה…‬
‫מה לגבי המשפחה שלך?‬
‫סליחה, אתה רואה פה משפחה?‬
‫רק אם את קרובת משפחה‬ ‫של המורה לחינוך גופני.‬
‫התמונות האלה הן לא עניינך.‬ ‫-סבבה. לא ראיתי אותן.‬
‫הקדשתי את כל חיי להוראה,‬
‫והגעתי להיות רק מורה מחליפה.‬
‫לא הייתה לי כיתה משלי. לא זכיתי לכבוד.‬
‫״מאושרת?‬
‫״אתה רוצה שאהיה מאושרת?״‬
‫תראי, גם לי היו חלומות שלא התגשמו.‬
‫לראות את האוורגליידס, להדביק בסלמונלה…‬
‫אבל השנה מצאתי משהו עוד יותר טוב.‬
‫ממש התחברתי לילדים האלה.‬
‫אולי זה עזר טיפ־טיפונת…‬
‫שאתה חיה מדברת?!‬
‫כן. אבל אולי זו גם את.‬
‫כי הכרתי גם מורות מחליפות שהילדים אהבו.‬
‫״מה לגבי גברת נייט?‬
‫״נחמדה לילדים, אבל היה לה ריח חשוד‬
‫״מר מונק היה בסדר‬
‫״הוא היה שתיין בסתר‬
‫״אולי זה היה לפני זמנך‬
‫״מיס לוש?‬
‫״מורה מעולה‬
‫״היא הייתה המורה שלי‬
‫רגע, היית תלמידה כאן?‬
‫אתה לא זוכר אותי? נראיתי אחרת…‬
‫״הייתי מאושרת…״‬
‫- מקום ראשון בתחרות האיות -‬
‫וואו, כן.‬
‫היית מאוד… חמודה.‬
‫הייתי מקסימה.‬
‫והיא…‬
‫״היא שימחה אותך.״‬
‫כן, נכון.‬
‫היא גרמה לי להרגיש שאני מסוגלת לכל דבר.‬
‫ותגידי, את חושבת שהיא הייתה…‬
‫״מאושרת?״‬
‫היא הפכה אותך לבת משפחה.‬
‫זה מה שמורות טובות עושות.‬
‫אפילו מחליפות.‬
‫בזמן המוגבל שעומד לרשותן,‬ ‫הן מנסות להביא שינוי.‬
‫וזה מה שמסב להן אושר.‬
‫״את יכולה להרגיש אהבה, זה לא הסוף‬
‫״החיוך שהיה לך יכול לחזור‬
‫״רק תוציאי את המקל מהתחת ותלמדי משהו‬
‫״מהמורים שבאו לפנייך‬
‫״את לא לבד‬
‫״תני להם בית ותביני שיש לך תפקיד חשוב‬
‫״לעצב אותם‬
‫״בגוף ובנשמה‬
‫״ואת תהיי…״‬ ‫-״ואני אהיה…‬
‫״מאושרת.״‬
‫טוב, זה היה… נפלא!‬
‫אני יודע שאת מסוגלת.‬
‫את תובילי את הילדים למקום הראשון מחר.‬
‫אתה תבוא איתי!‬
‫לא, בבקשה. הם כועסים. שיתרכזו בניצחון.‬
‫אקח אותך בכל זאת.‬
‫אחרי שהם ינצחו,‬ ‫נדאג שהם יעריכו את כל מה שעשית למענם.‬
‫את יודעת מה? את באמת מיוחדת.‬
‫- יריד ההיסטוריה -‬
‫לא הצלחתי לישון בלילה.‬
‫כל הזמן חשבתי על מה שליאו עשה לנו.‬
‫בואו לא נדבר על ליאו. גמרנו עם ליאו.‬
‫אנחנו מוכנים.‬ ‫אנחנו יכולים לנצח בכוחות עצמנו.‬
‫בוקר טוב, תלמידיי היקרים.‬
‫הם נראו בטוחים בעצמם.‬ ‫-נשמעת נחמדה. ממש חמימה.‬
‫תודה. אעדכן אותך כשאוכל.‬
‫אני בטסי רוס.‬
‫אני עיצבתי את דגל ארה״ב הראשון ב־1776.‬
‫אבל לא סתם אמרתי‬ ‫איך הדגל צריך להיראות לדעתי.‬
‫אם הקשבתי לדעותיהם של אחרים.‬
‫התוצאה הייתה העיצוב המעולה שאיתנו עד היום,‬ ‫וגם אנשים חיבבו אותי יותר!‬
‫אני סוזן ב. אנטוני,‬
‫דמות מפתח במאבק‬ ‫למתן זכות ההצבעה לנשים במאה ה־19.‬
‫אבל אני לא כזאת מיוחדת או מדהימה,‬ ‫וגם המשפחה שלי לא.‬
‫אני מזדהה עם האישה הממוצעת‬ ‫שקיבלה את זכות ההצבעה רק ב־1920.‬
‫אני ווינסטון צ׳רצ׳יל.‬
‫״נילחם בהם על החופים.‬
‫״נילחם בהם בשדות וברחובות.‬
‫״לעולם לא ניכנע.‬
‫״אבל נדאג לכתוב להם מכתב נחמד,‬
‫״כדי שלא יצאו מדעתם.״‬
‫זה נהדר!‬
‫לימדת אותם שיעורים לחיים!‬
‫אני לא שומע כלום. את יכולה לפתוח את הכיס?‬
‫שרפו אותי, ז׳אן ד׳ארק, על המוקד.‬
‫אבל אני לא מפחדת.‬
‫די להתבכיין! לכל אחד יש בעיות.‬
‫דיברתי על זה עם חבר,‬ ‫והרגשתי הרבה יותר טוב.‬
‫נראה לי שהיא מתכוונת אלייך!‬
‫המופלאים של מלקין!‬
‫אתם נוסעים למג׳יקלנד פארק!‬
‫מזל טוב, תלמידים!‬
‫כן!‬
‫ולמורה המחליפה הראשונה‬ ‫שזוכה בתואר ״מורת השנה״!‬
‫המלווים שלכם יהיו גברת מלקין…‬
‫והמאמן קימורה.‬
‫זה נגמר? ניצחנו?‬
‫מתי לצאת?‬
‫מה קורה?‬
‫גברת מלקין, אפשר לראות את ליאו?‬
‫חמודה, עומד לרדת גשם.‬
‫אפשר להיכנס לכיתה לשנייה?‬
‫את יודעת מה קורה לשזירה שלי בגשם.‬
‫תקשיבי, חשבתי שאת בהמה גסה,‬
‫שק נפטלין מריר ומוכה כלבת,‬
‫אבל מעולם לא ראיתי‬ ‫את ג׳יידה שלי מדברת ככה. כאילו היא…‬
‫נחמדה?‬
‫זאת גברת מלקין שלנו!‬
‫באמת התקרבת לילדים שלנו.‬
‫איזו אישה מיוחדת!‬
‫תעסיק אותה במשרה מלאה בשנה הבאה.‬
‫בהחלט יש מצב.‬
‫בזכותה יש לסאמר המון חברים.‬
‫וקול גאה בקול שלו בזכותך.‬
‫איך עשית את זה?‬ ‫-טוב, אתם יודעים…‬
‫זאת… הקיבה שלי. כדאי שאלך.‬
‫היא לא תספיק.‬
‫מה קרה? לא שמעתי כלום.‬
‫ניצחנו? חשבתי שאראה את הילדים.‬
‫אנחנו נוסעים למקום מיוחד מאוד.‬
‫כולנו נחגוג ביחד?‬
‫מה, מסיבת פיצה?‬
‫וואו, הפיצריה הזאת ממש רחוקה.‬
‫- אוורגליידס‬ ‫שמורת טבע -‬
‫מה קורה? את משאירה אותי פה?‬
‫מה לגבי הילדים?‬
‫הם הפסידו. זה היה מביש, והם האשימו אותך.‬
‫מה? למה כולם מחאו כפיים?‬
‫לכיתה האחרת. צר לי.‬
‫מה עשיתי? בחיים לא הרגשתי רע כל כך.‬
‫די! אמרת שחלמת להגיע לאוורגליידס.‬
‫עכשיו תוכל להגשים אותו,‬ ‫ואין סיכוי שתיתקל בילדים.‬
‫או בהורים שלהם. או במנהל. או בכלי התקשורת.‬
‫אמרתי שזה היה החלום שלי פעם. הילדים הם…‬
‫מה?‬ ‫-איפה הוא?‬
‫הוא מתחבא איפשהו?‬ ‫-לא.‬
‫הוא היה כאן!‬
‫ראית אותו?‬ ‫-מה קרה לו?‬
‫כמה חבל.‬
‫הוא כנראה ברח.‬
‫הוא עזב אותנו?‬
‫תראו!‬
‫נראה שהוא השאיר פתק.‬
‫ליאו ידע לכתוב?‬
‫בטח. הוא ידע לדבר.‬
‫הוא דיבר גם אליכם?‬
‫חשבתי שאני מיוחדת.‬
‫״תלמידים יקרים,‬
‫״נהניתי איתכם מאוד השנה,‬
‫״אבל אני רוצה להתקדם הלאה‬ ‫ולראות את העולם סוף סוף.‬
‫״אני מבין שמעלתי באמונכם,‬
‫״וזה בלתי הפיך.‬
‫״אבל, אם לא אכפת לכם,‬
‫״אנא אל תגלו שדיברנו,‬
‫״כדי שלא יטרידו אותי,‬
‫״כמו שקרה לאי.טי,‬ ‫או לענק הברזל, או ב׳ספלאש׳,‬
‫״או בסרט הקלאסי ׳צורת המים׳.‬
‫״פשוט ספרו שהצלחתם בזכות גברת מלקין,‬
‫״שיש לה יושרה ללא עוררין.‬
‫- רשימת קניות -‬
‫״שלכם, ליאו.״‬
‫טוב…‬
‫בואו נשתדל לשמוח בשמחתו של ליאו.‬
‫הוא עושה את מה שהכי רצה לעשות.‬
‫אבל לא הספקנו להודות לו אפילו.‬
‫ככה זה בחיים, חבר׳ה.‬
‫משנה לשנה, החיים נהיים קשים יותר.‬
‫זה נקרא ״להתבגר״.‬
‫״כשהייתי בן 10‬
‫״לא היו לי שום דאגות‬
‫״ושום שערה על הגוף‬
‫״והחיים היו סבבה‬
‫״כשהייתי בן 9‬
‫״עוד השארנו כוס חלב לסנטה קלאוס‬
‫״אימא שלי עוד לא הגיעה לגיל המעבר‬
‫״והחיים היו נהדרים‬
‫״כשהייתי בת שמונה‬
‫״נעלתי נעליים במידה 16‬
‫״חשבתי שמקדונלד׳ס טוב לבריאות‬
‫״כן, החיים היו גן עדן‬
‫״כשהייתי בן שבע‬
‫״ידעתי כמה מילים גסות אבל חשבתי‬
‫״שתינוקות יוצאים מהטוסיק של אימא‬
‫״כמו אפרוחים‬
‫״כשהייתי בת שש‬
‫״הוריי רבו, אבל לא דאגתי‬
‫״סבא שלי והגרבילים שלי עוד היו בחיים‬
‫״כשהייתי בן חמש‬
‫״לא היה לי אכפת שאנשים מתים‬
‫״תספורת הטרידה אותי הרבה יותר‬
‫״כשהייתי בת ארבע‬
‫״לא הייתי צריכה טלפון‬
‫״עוד לא המציאו את הרחפן‬
‫״שעוקב אחריי‬
‫״כשהייתי בן שלוש‬
‫״צחקתי בלי סוף בגיל שנתיים‬
‫״כשמישהו אמר את המילה ׳קקי׳‬
‫״לא היו כללים כשהייתי בת שנה‬
‫״רק לא ליפול‬
‫״רק היה לנו כיף‬
‫״אבל זה היה אז‬
‫״כשהיינו בני עשר…״‬
‫טוב, כולם…‬
‫תיזהר על רכבת הדרקון.‬
‫תנגב את המושב ואת מעקה הבטיחות.‬
‫עזבי אותך מהמורה. תתקשרי אלינו כל חצי שעה.‬
‫ואל תלקק שום דבר.‬
‫ניסו להחליף את כביר כשהגיע תורו,‬ ‫אבל נחשי מה קרה?‬
‫התברר שהוא יודע לחבוט גם לימין!‬
‫זה משהו משהו.‬
‫מה ליאו עושה עכשיו לדעתך?‬
‫אין לי מושג.‬
‫בטח, ילדים.‬ ‫למה להפוך את הצב המעופש לפני שאתם נוסעים?‬
‫למרות שהוא יודע את האמת!‬
‫אבל לא, כולם עזבו!‬
‫כולם חוץ ממני ומהחתיכת…‬
‫רגע. איפה הטלפון של הילד האלרגי?‬
‫הנה.‬
‫היי, רחפן. זה הצב.‬
‫אתה יכול להגיע הנה?‬
‫פשוט חשבתי עליך.‬
‫לא ככה.‬
‫כן, בטח. שיהיה. תגיע הנה!‬
‫- חסה מהלב -‬
‫אין זמן לחסה! תהפוך אותי!‬
‫אוקיי, בוא נזוז!‬
‫בעקבות הפרחחים האלה!‬
‫היי!‬
‫צא מזה, אתה מלחיץ את כולם.‬
‫- מצא את: איליי -‬
‫אוקיי, קדימה!‬
‫אאוץ׳.‬
‫זה הטיול הכיתתי האחרון שלנו יחד.‬ ‫למה אני מרגישה שהוא הגרוע מכולם?‬
‫מה?‬
‫מה קורה פה?‬ ‫-היא עשתה את זה!‬
‫סליחה?‬
‫ראיתי. ראיתי הכול.‬
‫היא לקחה אותו מהטרריום אחרי שיצאתם משם.‬
‫היא לקחה אותו, ורציתי להגיד משהו,‬
‫אבל היא והשואב שלה…‬
‫הסתכלו עליי עקום, והחלקתי ב…‬ ‫שלולית פיפי של מישהו אחר,‬
‫והתהפכתי על הגב, וכל זה קרה באשמתי,‬
‫בגלל שקינאתי בחבר הכי טוב שלי‬ ‫במקום לשמוח בשמחתו,‬
‫וצילמתי אותו בטלפון כדי לחשוף אותו,‬ ‫אבל זה הזמן לחשוף אותך, פרצוף־איקס!‬
‫הוא משקר!‬ ‫אסור לסמוך על הצב הזה. הוא בגד בליאו.‬
‫בחייכם, כולכם יודעים שרק בזכות ליאו‬ ‫זכיתם בטיול הטיפשי הזה.‬
‫הוא עזר לכם בכל הבעיות המשונות שלכם.‬
‫זאת הסיבה שניצחתם.‬
‫הוא רק רצה לעשות משהו עם משמעות‬ ‫בזמן שנותר לו,‬
‫והוא עשה את זה.‬
‫למה אמרת ״הזמן שנותר לו״?‬
‫בגלל שהוא גוסס!‬ ‫-מה?!‬
‫הוא תכף בן 75, וזה סוף הדרך אצל לטאות.‬
‫אוי לא!‬ ‫-הוא גוסס?‬
‫אבל לפרצוף־איקס אכפת מכל זה? לא!‬
‫פרצוף־איקס רק רוצה את הקרדיט לעצמה!‬
‫שקר נוסף!‬
‫אז איפה הוא, מיז מזעזעת?‬
‫איפה החבר הכי טוב שלי, פרצוף־איקס?‬ ‫איפה הוא?‬
‫נו, פרצוף־איקס!‬ ‫-איפה הוא, פרצוף־איקס?‬
‫- איפה הוא, פרצוף־איקס? -‬
‫די, תפסיקו! תפסיקו כבר!‬
‫אני לקחתי אותו,‬
‫והסעתי אותו למקום רחוק.‬
‫רגע, מה?‬ ‫-אני לא מאמין עלייך!‬
‫הוא צודק. רציתי לקבל קרדיט.‬
‫חשבתי שזה יעשה אותי…‬
‫״מאושרת…״‬
‫הוא ימות ויחשוב שאנחנו כועסים עליו!‬ ‫-לאן לקחת אותו?‬
‫לאוורגליידס.‬
‫שלחת אותו לגליידס? זאת שכונה נוראית!‬ ‫החיות המטורפות שם יקרעו אותו לגזרים!‬
‫בבקשה תעזרי לנו למצוא אותו!‬
‫אנחנו חייבים לראות אותו שוב.‬
‫היי לך.‬
‫צריך לשנות מסלול. נוסעים לאוורגליידס.‬ ‫-מה?!‬
‫אבל נוסעים למג׳יקלנד פארק!‬
‫לזה ההורים מצפים, ולשם אנחנו נוסעים.‬
‫בחיי… הריב הראשון שלנו!‬
‫תודה. אני בסדר.‬
‫ילדים,‬
‫נוסעים למג׳יקלנד פארק.‬
‫תודה, אבל זה קצת עכור בשבילי.‬
‫יש טפטפת בסביבה?‬
‫ברצינות, המיקרואורגניזמים פה קטלניים.‬
‫למדתי את זה מילדה.‬
‫לא שמעתם על לואי פסטר?‬
‫- לאט מדי -‬
‫שמישהו יעזור לי!‬ ‫-בוס, זה אתה?‬
‫מה?‬ ‫-היי!‬
‫זה הוא! זה ששחרר אותנו במסיבה ההיא!‬
‫זה הוא?‬
‫- מג׳יקלנד פארק -‬
‫שמע, לא ברור לי מה סבתא׳לה חושבת.‬ ‫נציל אותו בעצמנו. קדימה!‬
‫תנו לו אצות!‬
‫ואת עצמכם!‬
‫בוס, יהיה לך כיף פה.‬
‫בלי מאלפים שאומרים לך מה לעשות,‬
‫בלי ילדים מעצבנים‬ ‫שצוחקים על הרגליים הקומפקטיות שלך…‬
‫אבל אני מתגעגע לילדים.‬
‫מה?‬ ‫-מה?‬
‫הם לא מעצבנים.‬
‫רק צריך להכיר אותם.‬
‫למשל ילד אחד, שלאבא שלו יש גב של גורילה…‬
‫- אוורגליידס -‬
‫אני אטפל בזה. אתה תחזור לילדים.‬
‫היי, מישהו פה ראה חבר שלי?‬
‫הוא ירוק עם בליטות וזנב… מכוער רצח.‬
‫אוקיי, נתקדם.‬
‫הגענו, חבר׳ה!‬
‫ואני רעב!‬
‫קדימה.‬ ‫-היי, ברוכים הבאים לפארק.‬
‫טוב…‬ ‫-אני רוצה דרקון סוכר!‬
‫אפשר שלגון מכשף בבקשה?‬ ‫-גם אני!‬
‫בשבילי כדורי חד־קרן.‬ ‫-מה?‬
‫אלה סוכריות חמוצות. בבקשה?‬
‫טוב, ילדים. שמעת הכול?‬
‫וכובע יורק־אש בשבילי.‬
‫אוקיי! עכשיו אנחנו מוכנים.‬
‫נכון, ילדים?‬
‫אתם צוחקים עליי? היי!‬
‫קדימה! רוצו!‬
‫אלוהים!‬
‫קדימה, גברת מלקין! יותר מהר!‬
‫פשוט סעו. סעו בלעדיי.‬
‫אבל את צריכה לנהוג!‬
‫קדימה!‬
‫האלכוג׳ל!‬
‫מי שעשה את זה ישלם!‬
‫הוא בא!‬
‫חייבים לנסוע מפה!‬ ‫-אני אנהג!‬
‫מה?‬ ‫-היי, אני מהברונקס. אני נוהג מגיל 8.‬
‫- אוורגליידס -‬
‫אלוהים!‬
‫היי! תבחרי נתיב!‬
‫ידעתי!‬
‫ליאו?‬
‫לא!‬
‫שונא את המקום הזה!‬
‫והסברתי להם שרק פחדתי שמישהו ילשין.‬
‫אבל עכשיו כולם כועסים עליי,‬
‫והלוויה שלי תהיה עוד יותר גרועה‬ ‫מהלוויה של אוגרי מס׳ 3.‬
‫מי זה אוגרי מס׳ 3?‬ ‫-נדמה לי שזאת מנה ב״ארביז״.‬
‫למה אתה מדבר על הלוויה שלך?‬
‫כי היא עומדת לקרות!‬
‫אני כמעט בן 75!‬
‫אז מה? אנחנו מגיעים לגיל 110!‬
‫מה? אבל אבא של סקיילר אמר…‬
‫110, אם לא טורף אותך תנין.‬
‫אני בן 97.‬
‫106! הוא בן 74? הוא ילדון!‬
‫תראו כמה מהיר המצמוץ שלו!‬
‫אני אחיה! זה מדהים!‬
‫הוא יחיה!‬
‫אני חייב לחזור לילדים!‬ ‫אני יכול לגאול את עצמי!‬
‫ואנחנו נעזור לך.‬
‫הוא יחיה… ששש!‬
‫ביקשתי סליחה!‬
‫הלוואי שיכולתי לזוז הצדה.‬
‫אוי.‬
‫חבר׳ה, לפני שאתם עושים משהו,‬ ‫בואו נשאל למה אתם כועסים.‬
‫ההורים של מישהו פה מתגרשים?‬
‫אתה לא עוצר?‬ ‫-אני מנסה!‬
‫אבל אני שוקל 35 קילו, וזה צריך שימון!‬
‫מה זה, סוג של ממותה?‬
‫לא יודע, אבל זה קטלני לנו, נכון?‬
‫בטוח.‬
‫הגענו.‬
‫תתרחק!‬
‫אוי לא!‬
‫מגיע לך איקס.‬
‫אתה צריך להתקרר.‬
‫סאמר, דברי אליו.‬
‫אולי אתה לא יודע, אבל זה לא ממש משנה.‬
‫נסענו למג׳יקלנד פארק,‬ ‫שאמור להיות ממש מגניב…‬
‫לא הייתי שם. אני לא אוהבת כשפים‬ ‫ורכבות הרים. הן נראות משעממות.‬
‫הן אמורות להפחיד ולא לשעמם, אבל…‬
‫זה לא לעשות כלום.‬ ‫זה רק לשבת ולעלות ולרדת‬
‫במקום לשחק כדורגל,‬ ‫או תן קו, או לאפות עוגה.‬
‫אימא שלי בדיאטה, אז…‬
‫איך ליאו אמור לשרוד כאן?‬
‫איך נתחיל לחפש אותו בכלל?‬
‫אני פשוט לא יודעת.‬
‫מה? ליאו! לא!‬
‫לא!‬ ‫-ליאו!‬
‫ליאו, רק רצינו להודות לך.‬
‫אני מצטער שכעסתי. כולנו מצטערים.‬
‫זכינו בנסיעה, ליאו. בזכותך.‬
‫גרמת לי להרגיש שאני מסוגל לכל דבר.‬
‫איחדת בין כולנו.‬
‫מעולם לא למדתי כל כך הרבה מלטאה.‬
‫גם לא ממישהו שהוא לא לטאה.‬
‫אני לא מפחד.‬ ‫אני רוצה לתת לך חיבוק אחד אחרון.‬
‫מה? אכלו לו את הקרביים!‬
‫אני לא…‬
‫אני בסדר, חבר.‬
‫ליאו!‬ ‫-אני לא מאמינה!‬
‫סליחה שהבהלתי אתכם. כשאני מפחד,‬ ‫אני נוטה להשיל עור. הרגל ישן.‬
‫גדול!‬
‫זאת הייתה הלוויה הכי טובה שיכולתי לבקש.‬
‫רגע! אבל אם ניצחתם,‬
‫אתם לא אמורים לחגוג במג׳יקלנד פארק?‬
‫לא יכולנו לחגוג.‬ ‫היינו חייבים לראות אותך לפני שאתה מת.‬
‫מי סיפר לך שאני גוסס?‬
‫הצב… סקוורטל אמר לנו.‬
‫טוב,חשבתי שאני גוסס, אבל מתברר שלא!‬
‫אתה לא גוסס?‬
‫אתם כבר לא כועסים?‬
‫זה מדהים!‬
‫אנחנו אוהבים אותך, ליאו!‬
‫צדקת לגבי האנדורפינים.‬
‫זאת באמת הרגשה נהדרת.‬
‫עדיין בדרך. תנו לי רגע.‬
‫היי. שמח שאתה בסדר.‬
‫סליחה שהלשנתי עליך.‬
‫תראה. יש לי משהו בשבילך.‬
‫זה המינימום.‬ ‫-זה בסדר. תלבש את זה. שלא יעצרו אותך.‬
‫אתם יכולים להתגאות.‬
‫כולנו למדנו המון השנה.‬
‫לפני שאני עוזבת,‬
‫אני רוצה להשלים דבר נוסף‬ ‫שגברת סלינס התחילה.‬
‫אקריא לכם את ״חוות הקסמים״ עד הסוף.‬
‫היא צוחקת?‬ ‫-בוא נעבור את זה ודי.‬
‫״שרלוט גססה.‬
‫״׳אך אני חשה שלווה׳, היא אמרה.‬
‫״׳הצלחתך בזירה הייתה,‬ ‫במידה פחותה, הצלחתי.׳‬
‫״׳מדוע עשית את כל זה למעני׳, שאל ווילבור.‬
‫״׳מפני שחיבבתי אותך׳, השיבה שרלוט.‬
‫״׳אחרי הכול, מהם החיים בכלל?‬
‫״אנחנו נולדים, חיים זמן־מה, ואז מתים.‬
‫״אולי ניסיתי לרומם את חיי מעט.‬
‫״והרי קצת מזה לא יכול להזיק לאף אחד.״‬
‫מה? טעיתי, אוקיי?!‬
‫קצת עוזר לי לבכות.‬
‫עדיין בא לי לזלול עכבישונים.‬
‫אף אחד לא יזלול שום עכבישונים!‬
‫שלום לכם!‬
‫גברת סלינס!‬
‫התגעגעתי אליכם!‬
‫תכירו, זה קול!‬
‫רק תינוק אחד.‬
‫היא כנראה לא קברה‬ ‫את הביצים האחרות מספיק עמוק בחול.‬
‫״שנה אחרונה ביסודי‬
‫״אני כבר מפסיקה להיות ילדה‬
‫״אחפש במראה זיפים‬
‫״אשתה אורנג׳דה עם גזים‬
‫״אגיד שאני כבר לא צריך אתכם‬
‫״אסתדר לבדי‬
‫״אני כבר מתגעגעת.״‬
‫איך נסתדר בחטיבת הביניים בלעדיך?‬
‫יהיה בסדר.‬
‫זה לא אני. אתם עשיתם את זה.‬
‫מצאתם מישהו אמין לספר לו על הצרות שלכם.‬ ‫זה כל מה שאנחנו צריכים.‬
‫זכרו: כולם מפחדים.‬
‫אז אל תשמרו את זה לעצמכם.‬
‫תמצאו לכם ליאו שאפשר לדבר איתו.‬
‫זה יכול להיות מורה, אימא, חבר…‬
‫צב.‬
‫הם מוכנים להקשיב. אני מבטיח שהם יעזרו לכם.‬
‫גברת מלקין.‬
‫מיותר לציין שהטבעת פה חותם.‬
‫וכפי שהבטחתי, אני מוכן להציע לך עבודה‬ ‫במשרה מלאה בשנה הבאה.‬
‫תודה לך, המנהל ספאן.‬
‫אבל רק בתנאי אחד:‬
‫אני רוצה ששתי חיות המחמד האלה‬ ‫יצטרפו אליי בכל כיתה שאלמד בה.‬
‫טוב, בסדר. לא נראה לי שתהיה בעיה.‬
‫תראה מה זה. נהיה עם מלקין.‬
‫כיתה חדשה. נשמע טוב.‬
‫ברכותיי. תכירי את תלמידייך החדשים.‬
‫אוי לא!‬ ‫-אל תלכלכו לי את השריון!‬
‫המון אנרגיות!‬
‫זה טוב! סוף סוף נלמד את הא׳־ב׳!‬
‫אומייגד!‬ ‫-כן!‬
‫- אדם סנדלר -‬
‫- ביל בר -‬
‫- ססילי סטרונג -‬
‫- ג׳ייסון אלכסנדר -‬
‫- סיידי סנדלר‬ ‫סאני סנדלר -‬
‫- רוב שניידר‬ ‫ג׳ו קוי -‬
‫- חה חה‬ ‫בומר -‬
‫- מנוחת צהריים -‬
‫- ליאו -‬
‫״שנה אחרונה של שינה עם אור דולק‬
‫״שנה אחרונה של שגיאות כתיב‬
‫״שנה אחרונה כבריון של ההפסקה‬
‫״שנה אחרונה של חולצות עם נסיכות‬
‫״אוכל של אימא בהפסקה‬
‫״סליים ירוק בכיסים‬
‫״קעקועים זמניים‬
‫״צביעת הכלב שלי בכחול‬
‫״שנה אחרונה, ומה שנעשה בכיתה ה׳‬
‫״יקבע את מהלך חיינו!״‬
‫- לזכר חברנו ועמיתנו‬ ‫ג׳יימס קורדרו -‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬